iM 



II. Áttérek most speciálisan a Magyar Orni- 

 thologiai Központra. 



Mivel az 1891-ben Budapesten megtartott 

 Il-ik nemzetközi ornithologiai kongresszus 

 kétségbevonhatlan eredményeket mutatott fel, 

 Magyarország vallási- és közoktatási ügyeinek 

 akkori vezetője Csáky Albin* gróf miniszter 

 — most a főrendiház elnöke — a következő 

 gondolatra jutott: „A kongresszus sikere mo- 

 rális kötelezettséget is jelent Magyarországra 

 nézve, hogy ama tudományág számára, mely- 

 nek a kongresszus szentelve volt, valamely 

 állandó intézetet létesítsen". 



Ennek megfelelően felszólított a miniszter, 

 hogy mint volt feje a tudományos bizottságnak, 

 s legjobb belátásom szerint készítsem el egy 

 megfelelő intézet tervét és azt terjeszszem 

 be. Ez megtörtént s jóvá hagyatott az a terv, 

 hogy a M. 0. K. felállíttassák egyelőre fő- 

 képen aviphaenologiai jellemmel. 



A felől legkevésbbé se voltam kétségben, 

 hogy milyen irányt adjak az intézetnek: czé- 

 lom az volt, hogy rationálisan űzött aviphae- 

 nologiai munkálkodás mellett előkészítsek egy 

 szilárd alapú Ornithographia Hungarica-i, 

 gondoskodjam az észszerű madárvédelem ér- 

 dekeiről és hozzája kapcsoljam a mezőgaz- 

 dasági érdekeket, a mennyiben azok össze- 

 függenek az ornithologiával, a mennyiben 

 lehetséges az északamerikai biológiai divíziók 

 mintájára. Ez volt az intenzív irány. De mivel 

 a körülmények alkalmasak toltak, jó erők 

 állottak rendelkezésre, azonkívül sok össze- 

 köttetésem volt a külfölddel, arra gondoltam, 

 hogy legalább kísérletet teszek az extenziv 

 iránynyal, még pedig levelezésen kívül egy 

 kétnyelvű ornithologiai folyóirat, az „Aquila" 

 révén, mely azóta bizonyára tiszteletreméltó 

 helyet vívott ki magának. 



Vázolom egészen röviden e kísérlet ered- 

 ményét. 



Azt hittem, hogy a külföldi megfigyelők 

 az „Aquila" I-sö kötetében közölt felhívás 

 után sietni fognak, hogy a területükre vonat- 

 kozó történeti vonulási adatokat a M. 0. K. 

 rendelkezésére bocsássák, a mely feltevésem- 

 ben azonban alaposan csalódtam. Igen tisz- 

 teletreméltó kivételt képez ama most már 



reu der Vögel im oscillierenden Hin und Her 



dahinziehen. 



* 



U. Ich übergehe nun speciell auf die Un- 

 garische Ornithologische Centrale. 



Da der i. J. 1891 in Budapest abgehal- 

 tene II. ornithologische Congress unbestritten 

 von Erfolg war, entwickelte sich bei dem 

 damaligen Leiter für Cultur und Unterricht 

 Ungarns, Minister — jetzt Präsident des ung. 

 Magnatenhauses - Grafen Albin Csáky, fol- 

 gender Gedankengang: „Der Erfolg des 

 Congresses bedeutet auch eine moralische 

 Verpflichtung für Ungarn, für den Wissens- 

 zweig, dem der Congress gewidmet war, 

 irgend eine bleibende Institution zu schaffen". 



Demgemäss wurde ich als Haupt des wis- 

 senschaftlichen Comités vom Minister aufge- 

 fordert, nach bester Einsicht den Plan für 

 eine geeignete Institution zu entwerfen und 

 vorzulegen. Dieses geschah und der Plan 

 einer U. 0. C. mit vorläufig vonviegend avi- 

 phaenologischem Character wurde genehmigt. 



Darüber herrschte bei mir nicht der ge- 

 ringste Zweifel, welche Richtung ich der 

 Anstalt zu geben habe : nebst rationell betrie- 

 bener Ariphaenologie, die Vorbereitung einer 

 gut fundam entier ten Ornithographia Hunga- 

 rica, Wahrnehmung der Interessen der ratio- 

 nellen Vogelschutzes und Anknüpfung an die 

 wirthschaftlichen Interessen, soweit sie auch 

 mit Ornithologie zusammenhängen, wo mög- 

 lich in Form der nordamerikanischen biolo- 

 gischen Divisionen. Das war die intensive 

 Richtung. Da jedoch die Verhältnisse günstig 

 lagen, gute Kräfte vorhanden waren, ich 

 überdies im Auslande viele Verbindungen 

 besass, dachte ich auch eine extensive Rich- 

 tung wenigstens zu versuchen u. z. aus- 

 ser Correspondenz, vermittelst einer doppel- 

 sprachigen ornithologischen Zeitschrift, der 

 „Aquila'', welche sich seitdem auch gewiss 

 eine ehrenvolle Stellung errungen hat. 



Ich will nun das Ergebniss dieses Ver- 

 suches ganz kurz skizzieren. 



Ich glaubte, die ausländischen Beobachter 

 in der „Aquila" I. aufgefordert, werden sich 

 beeilen die historischen Daten ihrer Gebiete 

 der U. 0. C. zuzuführen, in welcher Voraus- 

 setzung ich mich aber gründlich getäuscht 

 habe. Eine sehr ehrenvolle Ausnahme bildet 

 die mit ebensoviel Präcision als Pietät durch- 



