.-,11 



min sit auditus, alioquin inanem t't con- 

 temnendum. Nisi mavis legere ô-pctov sic 

 t'iiim Graeci vocant calculos, «inns in 

 urnára mittunt sortilegae •■uni divinant, 

 quemadmodum admonuimus alibi. Solent 

 hujusmodi divinatrices aliquando e sorti- 

 bus dira praedicere, quo stultos ac av- 

 dulos territent, cum saepenumero niliil 

 eveniat eorum. (juae niinantur." 



Eddig Erasmus 



Hogy egészen biztosan haladhassak, 

 felkértein két kitűnő humanistánkat, dr. 

 Hegedűs István és dr. Finái.y Gábor tanár 

 urakat Erasmus szövegének commentá- 

 lására, kik ezt a legnagyobb készséggel 

 inee; is tették, a mint következik : 



Dr. Hegedűs István, a görög részekről : 



Leutsch és Schneidewin: „Corpus par- 

 oemiographorum" Göttingen 1839-51. 



Diogenianus Centuria VII. 92. 



îtoXÀwv è-j-òj ìl-picov tyó'soüc àxTptoa. 



Gregorius Corinthius cod. Leid. II. 99. 

 .. i')f> r .ti)v" helyett .l^píwv" -- vadállat - 

 van; Apostolios, B íj :a uhumból XIV, 68. 



Úgy, de a magyarázat ehhez kitűnő: 



lìù T(ùv 7ts7reipa|j.évo)v Iv jcpáffiaotv r] 

 zzi 7(ijv (Lopoóvtöiv oí» Ssóvnoc, azaz : 



a tapasztalt emberekről, vagy az ok- 

 nélkül félőkről. 



Dönt azonban Aristophanes, a vígjáték- 

 költő. Tudjuk, hogy a vígjáték sava és 

 borsa a közmondás. 



A „Vespae'' 43(> -- darazsak -- igy 

 hangzik : „<úc s-fiò itgXXûv oraoóaac o ; .5a 

 íípíwv tòv -Ló'fov," -- melyet Arany János 

 igy ford it : 



Ertem én, a szél honnan fú, miikor 

 a levél zörög. 



A scholiasts magyarázata kitűnő, így 

 magyaráz : 



ta Y«p <)rAa xaió|J.£va (Jioœsi - sípmai Ss 

 Yj itapoqjLta síri tiöv &V àireiXïjç frdpujjov 

 x«? xópucov e|AíTO'.oóvEü>v, azaz : „a fügefa 

 gálya nagy robajjal ég, ezt a közmon- 

 dást azokra alkalmazzák, a kik, üres 

 lármái csapva, fenyegetődének. .1 boros- 

 tyánfa is recseg". 



non sit auditus, alioquin inanem et con- 

 temnendum. Nisi mavis legere &pi&v sic 

 enim Graeci vocant calculos. i|iios in 

 urnáin mittunt sortilegae cum divinant, 

 quemadmodum admonuimus alibi. Solent 

 hujusmodi divinatrices aliquando e sorti 

 bus dira praedicere, quo stultos ac cre- 

 dulos territent, cum saepenumero nihil 

 eveniat eorum, quae millantar." 



Soweit Erasmus 



Um ganz sicher weiter schreiten zu 

 können, bat ich unsere beiden ausge- 

 zeichneten Humanisten, die Herren Pro- 

 fessoren Dr. Stefan v. Hegedűs und Dr. 

 Gabriel v Finái.y den Text des Erasmus 

 zu kommentieren, die es auch mit der 

 grössten Bereitwilligkeit taten, wie folgt: 

 Dr. Stefan v. Hegedűs, mit Bezug auf die 

 griechischen Teile : 



Leutsch und Schneidewin: „Corpus par- 

 oemiographorum" Güttingen 1839 — 51. 



Diogenianus Centuria VII. 92. 



-o/.Àiòv k-(ù> ifyícüv <\ù'fO')ç ây.r'j/.oa. 



Gregorius Corinthius cod. Leid. II. 99. 

 für „ftpíwv" steht „íb|pítüv" - - wildes 

 Tier - ; Apostolios, aus Byzantium 

 XIV. 68. 



So, aber die Erklärung hiezu ist aus- 

 gezeichnet : 



i;ti Twv irsirstpa|j.svwv sv irpáffiaaiv : i\ 

 siri ttüv '{>oßoi)VTü)v o<) Ssóvtiúc, d. h 



von den erfahrenen Menschen, oder 

 von den grundlos fürchtenden. 



Indessen entscheidet der Lustspiel- 

 dichter Aristophanes. Wir wissen, dass 

 Salz und Würze des Lustspiels das 

 Sprichwort ist. 



„Vespae" 436 - Wespen - lautet 

 so : „wç s-(cij iroXXwv àxoûaaç ciSa ö-pieov 

 tòv ijio^ov," was Johann Arany so über- 

 setzt : 



/eh weiss, woher der Wind weht, wenn 

 die Blätter rauschen. 



Die Erklärung des Scholiasten ist aus- 

 gezeichnet, er erläutert so : 



za -{ò.[j ftpia xaiójAsvc. (jioisí - sipított Ss 

 ïj jrapoqua sai twv ZC àirstXijç ■0-óp'j / í'&v 

 ■/.ai -/.ó[irtov s^.-0'.cóvkuv. d. li.: die Zweige 

 des Feigenbaumes brennen mit grossem 

 (ieprassel, dieses Sprichwort wendet man 

 auf die an, die leeres (,'elarm aufschla- 

 gend drohen Auch der Lorbeer prasselt. 



