70 



Azt ;i tanulságot vonhatjuk le e sorozatból, 

 hogy az Anser fabalis és Corvus frugüegus 

 telelési területének normális időjárás mellett 

 már a Balkán-félszigeten van a déli határa. 



Viszont sok, tömegeivel valószínűleg Afrikába 

 vonuló fajnak egészen a Balkán-félszigetig 

 terjed föl a telelési területe. Ilyen pld. a 

 Scolopax rusticula, Gallinago gallinago, Bo- 

 taurus stellaris, Erithacus rubecula, Pratincola 

 rubicola. 



Már hogy a téli terület megszállásánál tör- 

 zsek szerint rendeződnek-e a fajok, oly sor- 

 rendben északról délnek, mint a hogyan a 

 fészkelő területeik következnek, — nem volt 

 módomban kutatni, mert fegyverengedélyem 

 megkésett, gyűjtésről s az itt talált formák 

 hovátartozóságának esetleges megállapításá- 

 ról szó sem lehetett. 



A kor- és nem szerint való elkülönülést 

 is csak a Fringilía eoelebsnél észlelhettem ; 

 túlnyomó számban találtam a fiatalokat s a 

 nőstényeket. Kolombatoviö tanártól azt tudtam 

 meg, hogy a Melanocorypha calandra apró, 

 valószínűleg fiatal egyedei télire elvonulnak 

 s csak áprilisban jönnek meg. Az Emberiza 

 calandránál már magam tapasztaltam, hogy 

 a Spalato környékén fészkelő egyedek elvo- 

 nulnak s helyükbe egy apró, hasi oldalán 

 erősen szalmasárgán színezett forma érkezik 

 télire. Erről a faunisztikai részben szólok 

 majd bővebben. 



II. Tavaszi vonulás. 



Már a téli madárvilág is megmutatta, hogy 

 Spalato nem az a pont, a melyen a vonulás- 

 nak impozáns nyilváuulására számíthatnék s 

 kilátásom lehetne arra, hogy nagyobb arányú 

 megfigyelés révén a vonulás problémáját csak 

 egy kevéssel is közelebbre vihetném a meg- 

 oldáshoz. Be kellett érnem avval, hogy ahhoz, 

 a mit Herman Otto úr „A madárvonulásról 

 positiv alapon" (Aquila VI. p. 1 — 41.) meg- 

 irt, néhány újabb bizonyítékkal járulhassak. 



A figyelést így osztottuk fel : Kolombatoviè 

 tanár a Marian-hegyre járt fel, hol egy meg- 

 bízható «inhere különben is reggeltől estig 

 figyelt; magam a kikötő környékén s a Paludi 

 melletti mocsáron vártam az érkezőket; gyak- 

 ran kirándultam Salonába is, hogy ott lakó 

 hu' barátomat az új érkezőket illetőleg ki- 



Diese Liste belehrt uns. dass die Südgrenze 

 des Überwinterungsgebietes für Anser fabalis 

 und Corvus frugüegus bei normaler Witterung 

 schon in der Balkanhalbinsel liegt. Dement- 

 gegen erstreckt sich das berwinterungs- 

 gebiet vieler, mit den Hauptmassen in Afrika 

 winternder Arten bis zur Balkanhalbinsel 

 hinauf. So z. B. bei Scolopax rusticula, Galli- 

 nago gallinago, Botaurus stellaris, Erithacus 

 rubecula, Pratincola rubicola. 



Jener Frage aber, ob bei der Besetzung 

 des Wintergebietes die Arten sich stammweise, 

 in der Reihenfolge ihrer Brutgebiete ordnen, 



- konnte ich nicht nachgehen, indem ich 

 meinen Waffenpass zu spät erhielt, folglich 

 von Sammeln und von Versuch einer Bestim- 

 mung der Zugehörigkeit der hier gefundenen 

 Formen keine Rede sein konnte. 



Auch die Vertheilung nach Alter und Ge- 

 schlecht, konnte ich nur bei Fringilla coelebs 

 beobachten ; ich fand Junge und Weibchen 

 in überwiegender Anzahl. Von Professor 

 Kot.oMBATovië erfuhr ich, dass die kleinen, 

 wahrscheinlich jungen Individuen der Melano- 

 corypha calandra im Winter abziehen und 

 erst im April zurückkommen. Bei Emberiza 

 calandra beobachtete ich. dass die um Spalato 

 brütenden Individuen abziehen und durch 

 eine kleine, auf der Unterseite stark stroh- 

 gelb angelaufene Form ersetzt werden. Hievon 

 werde ich noch im faunistischen Kapitel 

 sprechen. 



II. Frühjahrszug. 



Schon aus der Winterornis wurde ersicht- 

 lich, dass Spalato nicht jener Punkt ist, auf 

 welchem ich auf imposante Zugerscheinun- 

 gen rechnen durfte und die Aussicht hätte 

 auf Grund weitgehender Beobachtungen (bis 

 Problem auch nur mit einem Schrittchen der 

 Lösung näher bringen zu können. Ich musste 

 mich damit begnügen, dass ich dem, was 

 Herr Otto Hermas vom Vogelzuge auf posi- 

 tiver Grundlage entfaltete (Aquila VI. p. 1 — 41), 

 mit einigen neueren Beweisen beitrete. 



Die Aufgaben der Beobachtung theilten wir 

 wie folgt auf: Herr Professor Kolombatoviö 

 erstieg täglich den Marian-Berg, woselbst 

 übrigens einer seiner verlässlichen Männer 

 von Früh bis Abend beobachtete ; ich selbst 

 erwartete die Wanderer in der Umgebung 

 des Hafens und im Sumpfe beim Kloster 



