83 



Aquila chrysaetus L. Állandó lakója a 



magas hegyeknek. 



Aquila naevia Bhiss. Ritka, többnyire októ- 

 berben láttam s rendesen fiatalokat. 



Aquila clanga Pall. Ritka, csak télen 

 láttam. 



Aquila pennata Gm. Feldegg állítólag Dal- 

 mácziában is megtalálta Magam sohase 



Circaeins (/alliens (Gm ). Meglehetősen ritka, 

 néha költ. 



Buteo buteo (L.). Közönséges, ősztől tavaszig. 

 [L. a telelő fajok jegyzékében] 



Archibuteo lagopus (Brünn). Igen ritka, csak 

 télen át. 



Müvus milvus (L). Elég közönséges, a 

 költési idő kivételével egész évben látható. 

 Fő vonulási ideje február hava. [1902 márcz. 

 17-én 1 db. Spalato.] 



Milvus migrans (Bodd). Ritka, különben, 

 mint előbbi. 



Falco peregrinus Tunst. Állandó, a meredek 

 sziklafalak lakója; a szigeteken is. Láttam, 

 mikor egy tőkés réczére csapott, alulról : 

 oly erővel ütötte mellét a récze mellének, 

 hogy az utóbbi lezuhant ; karmait nem hasz- 

 nálta Vadász-ismerőseim egy ily sólymot el- 

 űztek a már előbb leütött Caccabisról. A 

 sólyom dühében egy holló-csapatot támadott 

 meg s két darabot leütött belőle. [1901 nov. 

 28-án Monticola solitariára csap. 190- jan. 

 21-én 1 db. Spalato, St. Girolamo.] 



Falco barbants (Gm.). Salvadori a „Fauna 

 d'Italia "-ban e fajt Dalmácziából is jelzi. 



Fulco felcleggi Schleg. Ritka, többnyire télen 

 láttam. 



Falco lanarius L. Páll. Csak egy izben 

 kaptam meg, februárban. 



Falco eleonorae Gene. Dr. Francesco Carrara 

 (..La Dalmazia Descritta" Zara 1846) e fajt 

 mint dalmát madarat ismerteti. Kolombatovic" 

 sohasem látta. 



Falco subbuteo L. Tömeges, kivált borús 

 időben az őszi és tavaszi vonuláson. 



Falco merillus (Gerini). Ritka; állandó; a 

 Gyps fulvust nagy tűzzel támadja meg s 

 felülről vagy alulról nekivágva, tollat tép ki 

 a nehézkes keselyűből. 



Aquila rhrgsaehis L. Ständiger Bewohner 

 der Hochgebirge. 



Aquila naevia Bkiss. Selten, ich sah ihn 

 meist im Oktober, auch dann gewöhnlich Junge. 



Aquila clanga Pall. Selten, ich sah ihn 

 nur im Winter. 



Aquila pennata Gm. Feldegg sollte diesen 

 Adler auch in Dalmatien gefunden haben. 

 Ich sah ihn niemals. 



Circaetus gallicus (Gm.). Ziemlich selten, 

 brütet manchmal. 



Buteo buteo (L.). Gemein, vom Herbst bis 

 zum Frühjahr. [S. die Rubrik der überwin- 

 ternden Arten.] 



Archibuteo lagopus (Brì'nn). Sehr selten, 

 nur den Winter hindurch. 



Milvus milvus (L.). Ziemlich gemein, die 

 Brütezeit ausgenommen durch das ganze Jahr. 

 Die Hauptzugszeit ist Februar. [17. März 

 1902 1 St. Spalato.] 



Milvus migrans (Bonn.). Selten, sonst wie 

 der vorige. 



Falco peregrinus Tunst. Standvogel, be- 

 wohnt die steilen Felswände ; auch auf den 

 Inseln. Ich sah ihn, wie er auf eine Stock- 

 ente stiess und zwar von unten : mit solcher 

 Wucht prallte er mit seiner Brust an die 

 Brust der Ente, dass diese herabstürzte ; 

 seine Fänge gebrauchte er nicht. Meine Be- 

 kannten vertrieben einst einen Wanderfalken 

 vom geschlagenen Steinliuhn. Der Falke griff 

 in seinem Zorne eine Schaar Raben an und 

 schlug zwei Stücke herab. [19Ul Nov. 28, 

 1902 Jan. 21.] 



Falco barbants (Gm.). Salvadori führt in sei- 

 ner ..Fauna d'Italia" diese Art auch aus Dal- 

 matien. 



Falco feldeggi Schleg. Selten, ich sah ihn 

 meist im Winter. 



Falco lanarius L. Pall. Ich erhielt ihn nur 

 einmal, im Februar. 



Falco eleonorae Gene. Dr. Francesco Carrara 

 („La Dalmazia Descritta" Zara 1846) publi- 

 ent diese Art als einen Vogel Dalmatiens. 

 Kolombatovic sah denselben nie. 



Falco subbuteo L. Massenhaft, besonders 

 bei trübem Wetter zur Zeit des Herbst- und 

 Frühjahrszuges. 



ìalco merillus (Gerini). Seltener Standvogel: 

 greift den Gyps fulvus oft feurig an, wobei 

 er von oben oder unten stossend, dem schwer- 

 fälligen Geier Federn entreisst. 



11* 



