256 



Többször észrevette a ház tulajdonosa, hogy 

 egj és ugyanazon fészekből verebek is, fecs- 

 kék is ki- és berepülnek. Majd viaskodás! is 

 hallott a fészek belsejéből, különösen estén- 

 kint. mikor mind a két anya bent volt; ez a 

 czivakodás ugyan nem tartott sokáig, csak 

 addig, nun- mind a ketten el nem foglalták 

 hehüket. mire aztán csendben maradtak. 



Itt is megmutatták a verebek, hogy milyen 

 szemtelenek. Valahányszor ugyanis a veréb- 

 pár egyik fele a fészekben ült, kidugta a 

 fejét a bejárólyukon és így megakadályozta 

 a fecske bejövetelét. A háztulajdonosnak gya- 

 korta kellett közbelépnie : megkopogtatva a 

 különben alacsony ház keresztgerendáját, hogy 

 a verebet a fészekből kizavartja s így a fecske 

 bemehessen ; ha ez megtörtént, rögtön be- 

 surrant a fecske, persze a veréb is utána. 

 A hímveréb ilyen alkalomkor igen óvatos volt; 

 alighogy észrevette a háziúr közeledését, rög- 

 tön kirepült, ellenben a nőstényt csak a ge- 

 rendán való kopogtatás űzte ki. Bár e jelenet 

 gyakran ismétlődött, a helyzet még sem volt 

 érthető. Midőn a háztulajdonos észrevette. 

 hogy egyszer a verébnőstény, másszor meg 

 a fecske eledelt visz csőrében a fészekbe — 

 a veréb többnyire eperrel, de felváltva rovar- 

 félével is táplálta fiókáit végre is tisztába 

 akart jönni a két, egymástól oly távol álló 

 lény viselkedése felől s egyik napon meg- 

 tapogatta ujjával a fészek belsejét. A vizs- 

 gálódás eredménye az volt, hogy a fészek 

 egészen telve van jól kitollasodott fiókákkal 

 Egymásután kiszedte őket s nem kevéssé cso- 

 dálkozott, midőn négy meglehetősen kifejlett 

 fiatal verebet és öt, a növésben kissé elma- 

 radt, de eléggé tollas fecskét s egy megzá- 

 pult verébtojást látott maga előtt. A verebek 

 már akkorák voltak, hogy a földre téve egy 

 darabig repülni bírtak és nyolc/, nap múlva 

 már el tudtak volna hagyni a fészket. 



nicht abtreten wollen und die Legenoth wähl 1 " 



scheinlich drängte, legte das Sperlingsweib- 

 chen ihre liier, wie sieh das später heraus- 

 stellte, in das Nest der Schwalbe; Letztere 

 that das gleiche. 



Öfters bemerkte der Eigenthümer des 

 Hauses, dass aus einem Nest Sperlinge 

 und Schwalben aus- und einfliegen. Auch 

 Streitigkeiten wurden im Inneren des Nes- 

 tes gehört, besonders des Abends, als beide 

 Mütter im Neste sassen; dieser Zank dauerte 

 wohl nicht lange, wahrscheinlich nur so 

 lange, bis nicht jedes sein Plätzchen fand, 

 dann trat Ruhe ein. 



Die Sperlinge haben auch hier bewiesen, 

 wie weit ihre Keckheit reicht, Sass von Letzte- 

 ren das eine oder andere der beiden Gatten im 

 Neste, so lugte stets der Kopf des Sperlings 

 beim Eingangsloch hinaus und verhinderte den 

 Zutritt der Schwalbe. Oft musste der Hauseigen- 

 tümer interveniren und an die Querbalken des 

 ohnehin sehr niederen Hauses klopfen, um 

 den im Neste sitzenden Sperling hinaus zu 

 jagen und der Schwalbe Einlass zu verschaf- 

 fen ; war dies geschehen, huschte die Schwalbe 

 sofort ins Nest, der Sperling ihr natürlich 

 nach. Das Spatzenmännchen war bei solchen 

 Anlässen äusserst vorsichtig, kaum bemerkte 

 es, dass sich der Herr des Hauses nähert 

 flog es rasch aus dem Nest, das Weibchen 

 aber Hess sich in der Kegel nur durch 

 Klopfen an den Balken hinausjagen. Trotz- 

 dem sich diese Scenen häutig wiederholten, 

 boten sie noch immer kein klares Bild über 

 die eigentliche Sachlage. Endlich als der 

 Hausherr auch die Wahrnehmung nun lite, 

 dass bald das Sperlingsweibchen, bald die 

 Schwalbe Futter im Schnabel in das Nest 

 trug der Sperling fütterte häutig mit 



Maulbeeren, obwohl er abwechselnd auch In- 

 sekten zum Auffüttern seiner Brut benützte 

 wollte er sich Gewissheit über das Trei- 

 ben dieser beiden, von einander so entfernt 

 stehenden Geschöpfe verschallen, indem er 

 eines Tages das Innere des Nestes mit dem 

 Finger betastete. Das Resultat dieser Unter- 

 suchung war, dass das Nest mit gut befie- 

 derten Jungen ganz ausgefüllt war. Er zog 

 eins nach dem anderen hinaus und war 

 nicht wenig erstaunt, als er 4 junge, ziemlich 

 erwachsene Sperlinge, .">. im Wachsthum et- 

 was weniger entwickelte, aber auch so 



