305 



TuzsoN János dr.. tanársegéd. Selmeczbánya, 

 Hontm. 



Vadas Jenő, akad. tanár, lev. tag. Selmecz- 

 bánya; Hontm. 



Wachenhusen Antal, cs. és kir. vadászőrnagy, 

 lev. tag. Fehértemplom. Temesm. 



* Wildburg Aladár báró. Bihar-Illye. 

 Wokrzál Tódor. Batta (Krassó-Szörénym.) 



* Zsótér László. Szeded. 



Tüzson, Joh. Dr., Assistent bei der Akademie. 

 Selmeczbánya, Com. Hont. 



Vadas. Eugen, Prof. Corresp. Mitglied. Sel- 

 meczbánya, Coin. Hont. 



Wachenhusen, Anton von, k. u. k. Oberstlieute- 

 nant. Corresp. Mitgl. Fehértemplom. Com. 

 Ternes 



* Wildburg, Aladár. Freiherr von. Bihar-lllye. 

 Wokrzal, Theodor. Batta, Com. Krassó-Szörény. 



* Zsótér, Ladislaus von. Szeged. 



NECROLOG. 



Nemes HOMEYER SÁNDOR. 



1834—1903. 



ALEXANDER von HOMEYER. 



1834—1903. 



Folyó évi július hó 14-én halt meg Greifs- 

 waldban nemes Homeyer Sándor ny. őrnagy, 

 jeles ornithologus és entomologus, talpig em- 

 ber, ki a germán törzs összes szeretetreméltó 

 tulajdonságait ritka tökéletességben egyesi- 

 tette magában. 



Nemcsak a M. 0. K., melynek Homeyer 

 tiszteleti tagja volt, hanem egész Magyarország 

 nagyot vesztett e férfiú elhunytával, mert 

 igaz barátja volt hazánknak. 



Bizonyos tartózkodással jött 1891-ben Buda- 

 pestre, hogy a II-dik Nemzetközi Ornithologiai 

 Congressuson a díszelőadást megtartsa, mert 

 akkoron Magyarországot sötétebbnek tartotta 

 még Afrika legsötétebb részeinél is, a melyek- 

 ből egykoron a gyilkos epeláz kiszorította. 



De a poharaknak a fehér asztalnál való 

 első összecsengése, az első szabad szó, a mely 

 elhangzott, csodás, varázsló hatást gyakorolt 

 erre a bölényszakálú óriásra — mert valójá- 

 ban az volt. Alak szerint óriás, lelkesedve a 

 szakért, nyíltszívű, hozzá egy jó gyermek 

 ártatlan kedélyével megáldva. 



hos 



;y magyar 



valóságos beszéd-düh 



földön a 

 szállotta 



A mint észrevette, 

 szó szabad, 

 meg. 



A felköszöntés, mely 

 annyira jellemzi, megragadta lelkét. Mondott 



Aquila. X. 



Am 14. Juli 1903 starb zu Greifswald 

 Alexander von Homeyer, Major a. D., tüchtiger 

 Ornithologe und Entomologe und ein ganzer 

 Mann, der alle liebenswürdigen Eigenschaften 

 des germanischen Stammes in seltener Voll- 

 kommenheit in sich vereinigte. 



Nicht nur die U. 0. C, deren Ehrenmit- 

 glied v. Homeyer war, sondern ganz Ungarn 

 hat durch den Abgang dieses Mannes einen 

 herben Verlust erlitten. Er war ein wahrer 

 Freund Ungarns. 



Gewissermassen zögernd kam er im Jahre 

 1891 nach Budapest, um den Festvortrag 

 auf dem II. internationalen Congresse zu hal- 

 ten; denn er stellte sich Ungarn noch dunkler 

 vor, als die Gefilde Afrikas, von wo ihn 

 das mörderische Gallenfieber einst vertrieb. 



Aber das erste Zusammenklirren der Gläser, 

 die ersten frank und freien Worte am weissen 

 Tisch, wirkten zauberhaft auf diesen Recken 

 mit dem Wisentbart — denn das war er ! 

 Ein Hüne von Gestalt, begeistert für sein 

 Fach, mit offenem Herzen und dem harmlosen 

 Gemüth eines guten Kindes. 



Als er bemerkte, dass man sieb in Ungarn 

 kein Blatt vor den Mund zu nehmen braucht, 

 überkam ihn eine förmliche Redewuth. 



Das Toastieren, eine Charactereigenschaft 

 der echten Ungarn, führ ihm in die Seele. 



39 



