Tiingbens-apparaten. 25 



epihrayicliialc, Parker), som har en särdeles rörlig artikulation 

 med den föregående, aftager i längd bakåt, sä att den är kortast 

 på den 4:de gälbågen. På den l:ste och de '2:ne siste gälba- 

 garne har denna afdelning emot dess öfre ände ett väl utbildadt 

 sidoutskott, så att den der synes snedt klufven. Pä de båda 

 sednare äro dessa utskott sammanbundna med hvarandra. De 

 äro genom ligamenter fastade under kraniet. Pä den 2:dre 

 gälbågen är i fråga varande utskott endast antydt genom en 

 konvexitet. Den följande sista afdelningeu, som är den 4:de 

 på de 3:ne första gälbågarne, och den o:dje på den 4:de D:o, 

 utgöres på hvardera af ett öfre svalgben (os phari/ngcum supe- 

 rius, CuvikrI), hvilka således äro till antalet 4 å hvardera sidan. 

 Det första af dera, d. v. s. det som sitter på änden af den l:ste 

 gälbågen, är olikt de andra både till form och funktion. Det 

 är litet och statTormigt, och således af samma form som os styJo- 

 hyaJe, men mycket mindre än detta; och liksom det sednare 

 tjenar till upphängningen af tungbensapparaten vid suspensoriet, 

 så bidrager detta till dess upphängning vid det fasta kraniet, 

 emedan det med sin öfre ände medelst ligament är fästadt vid 

 det sist nämndas basis. De andra 3:ne öfre svalgbenen äro något 

 utbredda och plattade, samt å den undre emot svalget vända 

 sidan beväpnade med tänder, och äro derföre behjelpliga vid rof- 

 vens fasthållande under deras sväljning. De äro förenade med 

 hvarandra, så att de bilda en atläng skitva med 3:ne afdelningar. 

 Det mellersta af dem är det längsta, och det bakersta är det 

 tjockaste, och detta har den bakre änden fri och tvärt afrundad 

 samt försedd med sammetslika taggar, d, v. s. mycket fina och 

 tätt intill hvarandra ställde. De undre svalgbenen (ossa pha- 

 ryngea mferiora, Cuvier-} hafva formen af 2:ne ofullständige 

 gälbågar, och äro urhålkade långs den undre sidan, liksom de. 

 De sammanstöta med hvarandra med deras inre eller främre 

 ändar, och äro der fastade i brosk, liksom det föregående (4:de) 

 paret gälbågar, och bakom den vinkel, som desse bilda med 

 hvarandre. De äro ej så långa som det näranda paret gälbågars 

 o. ceratohranchialia, äro å midten något utbredda inåt, samt 

 ofvan beväpnade med talrika tätt sittande olikstoia tänder, af 

 hvilka de innersta äro störst. 



1) Hist., nat. des Poiss. T. I, pag. 353. De kallas pharyngohran- 

 chials af PARKER (Morphology of the Skull, pag. 80). 



2) L. c. — inferior pharyngeals, Parker. 



