32 Extreiuituterna. 



kadt, och i denna urhälkning är det följande stora benets (nyc- 

 kelbenets) öfre tillspetsade ände fästad. — Af alla benen i skul- 

 dergördeln är nycÅelhcnct (davkula, Gj:GENi5AUKy det största. 

 Det är af en långsträckt form, och företer upptill en stark böj- 

 ning, så att ruan därigenom kan skilja mellan en öfre och en 

 undre del, otydligt begränsade af nämnde böjning. Den öfre 

 delen, som, såsom redan är aufördt, är fästad vid det öfre nyc- 

 kelbenet, är hoptryckt och baktill tunn och hälformigt utstående, 

 så att den i förening med den undre delen, betraktad från sidan, 

 visar till en viss grad konturerne af en upp och ner vänd men- 

 niskofot med sitt underben. Framtill är denne del tjockare, och 

 denne förtjockning fortsattes uti dess öfre utlöpande spets, som 

 har det anförda fästet vid det öfre nyckelbenet. Vid den starke 

 böjningen i benets främre kant är det tjockt, och derifrån utgår 

 långs samme kant af den undre delen en något trubbig köl. 

 Från den bakre skarpe kanten af den öfre delens häl utgå 2:ne 

 lameller, som fortsättas nedåt, och af dessa är den yttre bred 

 och snedt utstående från den undre delens kölformige framkant, 

 så att denne del derigenom på tvären blifvit något utbredd, 

 och så att den baktill mellan båda lamellerna blifvit urhålkad. 

 Undergällockets och gälhinnans fria kanter lägga sig intill denna 

 yttre lamell, som således utgör den fäste delen af gälspringans 

 ini'e vägg. Den inre lamellen, som fortsattes långs den inre 

 sidan af nämnde del, är på ett stycke föga märkbar, men är 

 emot benets nedre ände återigen starkt utstående, och denne 

 ände har derigenom erhållit en trekantig form. Båda nyckel- 

 benen, som äro membranben, äro vid de nedre ändarne starKt 

 förenade med hvnrandra. På inre sidan af den öfre delen är 

 ett tunnt och aflångt ben fästadt, och vid dettas bakre del och 

 inre sida är fästadt ett annat smalare ben, som framtill utlöper 

 i en lång spets och baktill är helt smalt. Båda äro rigtade 

 bakåt, och ligga innanför bröstfenan, och hafva blifvit kallade 

 ossa postciavindaria eller postdaviculo^. — Skulderbladet {sca- 

 2Jida, Parkee-)), som är af ringa storlek och har sitt läge bak- 



1) Grundziige d. vergleicli. Aiiatomie, l:e Aufi. 1859, ]räg. 426. — 

 Parker, 1. c. — Af G. Cuviee har det erhållit benämningen Imméral, och 

 blifvit ansedt såsom homologt med os humeri. Af Owen (Anat. of Vertebr. 

 I, pag. 163) har det blifvit kalladt coracoid. 



2) L. c. — CuviKK (1. c.) har ansett det såsom homologt med röfrfms uti 

 hvilken åsigt Owen öfverensstämmer med honom (1. c. p. 165 & p. 100. fig. 81). 



