Fiskanies respiration. 41 



vara vigtigare än den i vattnet, hafva dess gälar blifvit i hög grad redu- 

 cerade, sä (att l;ste och 4:de gälbågarne helt och hållet sakna gällameller, 

 den 2:dre har några få långa och trådlika sådana, och den 3:dje blott hav 

 en i kanten fransad skifva. Af de europeiske fiskarne företer slägt. Cohitis 

 exempel på en slags dubbel respiration, men den luft, som desse fiskar in- 

 taga genom munnen, passerar genom tarmkanalen, dä den deremot hos de 

 ofvan nämnde dubbelt respirerande fiskarne efter förbrukningen återgår 

 samme väg, som den pä hvilken den inkommit. — Genom de af Day och 

 BoAKE företagna experimenten har det blifvit ådagalagdt, att äfven under 

 normala förhållanden gälrespirationen är otillräcklig för de ofvan nämnde 

 indiske fiskarne. Dä de blifvit släppte uti ett tillräckligt stort kärl med 

 vatten, uti hvilket ett nät blifvit spändt tvärs igenom något under vattnets 

 yta och således hindrande fiskarne frän att komma upp till denna för att 

 intaga luft, hafva de, i allmänhet efter misslyckade försök att komma upp 

 till vattenytan och intaga luft, dött mer eller mindre fort i mån af liflig- 

 heten af deras rörelser, sä att de, som varit i lifligare rörelse, dött fortare; 

 och vi hafva således här det egendomliga exemplet pä drunknande fiskar. 

 Att detta icke varit en följd deraf att vattenmassan varit för liten, har be- 

 visats devigenom, att man sedermera uti samma kärl och samma vatten 

 men med nätet ofvan vattnet, släppt andra individer af samma fisksort, 

 och funnit, att dessa derstädes dä befunnit sig väl huru länge som helst. 



Denna dubbla respiration företer ett högst anmärkningsvärdt exempel 

 på naturens förmåga att modifiera djurens organisation efter de förhållanden, 

 under hvilka de lefva, utan att dock förändra deras typiske karakter. Uti 

 de tropiska och subtropiska länder, der dylika fiskar förekomma, äro, så- 

 som bekant, de vatten, hvaruti de vistas, ofta, ja ä vissa ställen årligen, 

 utsatta för uttorkning, och de der befintlige fiskarne skulle då naturligtvis 

 blifva tillintetgjorde, om naturen icke utrustat dem med utvägar för deras 

 existens äfven sedan vattnet försvunnit. Derföre finner man dem lefvande 

 en eller annan fot nere i den fuktige dyn, äfven sedan vattnet till den grad 

 blifvit uttorkadt, att der ofvan pä dyn bildats en tjock och härd skorpa. 

 Infödingarne, som känna till detta förhållande, bruka förskaff'a sig fisk genom 

 att gräfva upp den på djdika lokaler, och man har vid dessa tillfällen iakt- 

 tagit, att fiskarne strax varit rörlige, dä de blifvit uppgräfde. Vid inträf- 

 fande torka bruka desse fiskar dessutom, isynnerhet under nätterna, företaga 

 utvandringar från de uttorkande vattnen, för att söka andra, hvarvid instink- 

 ten visar dem den rätte stråten, och hvarvid man stundom funnit dem van- 

 dra ganska längt öfver torrt land. Denna vandringsförmäga är hos flere, 

 och icke endast hos Anabas, förenad med en betydlig förmåga att klättra, 

 så att indiska fiskare bruka med nät öfvertäcka de med störar omslutna in- 

 hägnader, hvari de fångas, emedan flskarne eljest klättra upp för störarne 

 och försvinna. Genom dessa iakttagelser har man erhållit en förklaring 

 öfver tillkomsten af den företeelsen, att då i dessa länder vid regnperiodens 

 inträdande de uttorkade ställena äter erhålla tillräcklig tillgång på vatten, 

 strax store och fullvuxne fiskar der ånyo uppträda. Då emellertid enligt Day 

 ett sådant uppträdande icke endast eger rum med sådane fiskar, som hafva 

 dubbel respiration, utan äfven med sådane som blott hafva gälrespiration. 



