Aborren. 49 



ljusare och blekare. Deremot är den särdeles mörk i skogssjöar 

 med mörk af torfd)' bildad botten. Under lektiden hafva ha- 

 narne en starkare ntpreglad färg. I allmänhet är ryggen mer 

 eller mindre mörkt svartgråaktig med någon grönaktig eller ock 

 grågulaktig anstrykning och tecknad med 5 till 6 transversella 

 svartgrå tvärband, af hvilka de främre sträcka sig nedåt sidorna, 

 och de mellersta upptill vanligen äro delade. Nedåt kroppssi- 

 dorna blir färgen ljusare, och öfvergår till grågrön eller grå- 

 gulaktig, och under buken är den hvitaktig, men å undre sidan 

 bakom analfenan ungefär lik kroppssidornas färg. hstaryggfe- 

 uan är nedlagd ungefär af ryggens färg, och upprest har den hinnan 

 klart grågulaktig eller ock grå stötande i viotett, och baktill 

 med en svart fläck å hinnan mellan ll:te till och med 14:de 

 strålarne. 2:dra ryggfenan är gulgrönaktig eller grågulaktig. 

 Bröstfenorna blekt gulaktiga eller gulgrönaktiga, hos yngre stun- 

 dom nästan af samma färg som kroppssidorna. Bukfenorna, 

 analfenan och merendels båda stjertfenflikarne mer eller mindre 

 lifligt röda. Iris glänsande gulaktig (messingsgul) med mer eller 

 mindre gråbrun beläggning, stundom (isynnerhet hos äldre) till 

 den grad, att endast en smal gul ring förefinnes närmast pupillen. 

 Varieteter: 1. Rudaborre. Redan Linné omtalar i Fauna 

 Svecica en i stillastående vatten vid Fahlun förekommande va- 

 rietet, som utmärker sig derigenom att ryggen är särdeles starkt 

 uppstigande och bågböjd, så att kroppen derigenom är högre än 

 vanligt och i formen något liknande den af rudan, och Nilsson, 

 som erhållit denna varietet från Elgsjösjön i trakten af Vadstena 

 i Östergötland, beskrifver (i Prodrom. Ichthyol. Scand. och i 

 Skand. Fauna) den derföre under benämningen Rudaborre. Här 

 varande Universitets zoologiska museum har af Zootom. Prosektor 

 Tullberg erhållit denna varietet från Helsiugland, och en något 

 litet afvikande öfvergångsforra till den samme har erhållits från 

 Upland. A de af Nilsson beskrifna exempl. innehölls kroppens 

 störste höjd knappt 3 gånger i hela kroppslängden, och äfven 

 bukens profilkoutur företedde en båge. l:sta ryggfenau hade 

 18 strålar och bakom dessa funnos 2 mycket korta taggar, som 

 utan tvifvel äfven borde räknas till denna fena. 2:dra ryggf. hade 

 14 mjuka strålar, och framom den var en något litet högre tagg- 

 stråle, som troligtvis tillhörde denna fena. Analfenan hade 2 

 taggstrålar och 8 mjuka strålar, och stjertfenan 17 strålar. Så- 

 ledes var fenstrålarnes antal egentligen normalt. A ofvau nämnda 



Lilljeborg, Fiskarne. 4 



