Aborreu. - 51 



vanligt baktill en svart fläck; fenorna för öfrigt rödaktiga, och 

 bukfenorna röda. Ett exemplar af denna varietet, af 8 V/o tums 

 vkm. längd, har erhållits vid Eskilstuna, och har blifvit beskrif- 

 vet af C. J. Sundevall 1). Ett annat dylikt exemplar hade en- 

 ligt densamme förut erhållits till Kongl. Riksmuseum från sjön 

 Regnan i norra Östergötland, och båda kunna betraktas såsom 

 individuella varieteter. A. W. Malm -) har nyligen beskrifvit 

 ett nära liknande exemplar af samma varietet frän trakten af 

 Göteborg. Detta hade undre kroppsdelarne hvita med rosenröd 

 anstrykning; hufvudet på sidorna messingsfärgadt och ofyan svart- 

 aktigt; ryggen gröngul, med brungröna fjellkanter; kroppssidorna 

 skönt guldgula, med ett par högst otydliga mörkare tvärbälten; 

 buk- och analfenorna samt nedre kanten af stjertfenan cinnober- 

 röda; de öfriga fenorna grårödaktiga med svartaktig skuggning. 

 Totallängden 400 mill, eller 1 fot S^/g tum decim. m. — En 

 annan, såsom det tyckes, närstående citrongul färgvarietet anföres 

 af C. Th. v. Siebold^). Hos denna är den citrongula färgen 

 isynnerhet märkbar på den eljelst hvitaktiga buksidan. 



I afseende på skelettet: Kotornas antal -41 till 42. Då, en- 

 ligt hvad ofvan pag. 26 blifvit anfördt, bålens kotor kännas från 

 stjertens derigenom att de icke äro försedda med sluten hseraal- 

 båge, såsom de sednare, äro af det uppgifna antalet 19 bålkotor 

 och 22 eller någon gång 23 stjertkotor. Af dessa sednare an- 

 tyda de 2 till 3 första en öfvergång till bålkotorna derigenom 

 att parapophyserne på yttre sidorna af de här mer eller mindre 

 långt från hvarandre skilde sidodelarne af de klykformige hse- 

 maltaggarne nedskjuta med mer eller mindre långa spetsar eller 

 spetsiga utskott, som motsvara de från hvarandre skilde spet- 

 sarne af de föregående parapophyserne på bålkotorna. — Kraniet 

 är af en tjock pyramidal form, så att hos äldre dess störste 

 höjd öfver basioccipital- och supraoccipital-benen innehålles föga 

 mera än 2;ne gånger i dess längd, och dess största bredd öfver 

 o. pterotica innehålles ungefär 2:ne gånger i den sednare. Supra- 

 occipitalbenet, som med sin vertikala tunna skifva sträcker sig 

 ned nära nackhålet, går längre tillbaka än o. epotica. Dessa 

 sednares öfre horisontella skifva är bakåt kort och nästan tvärt 



1) Öfvers. af Kongl. Vet. Akad-.s Förh. 1851 (tr. 1852), pag. 155. 



2) Göteborgs och Bohusläns Fauna; Ryggradsdjaren, pag. 377. 1877. 



3) Die Siisswasserfische von Mitteleuropa, pag. 48. 



