70 Aborrtiskiir. 



längd, är å hvartdera eii stor långsgående af den öfVe lamellen 

 till en del öfvertäckt slerakanal, och desse äro baktill förenade, 

 och mellan deras lameller är å öfre sidan af pannan en långs- 

 gående ränna eller grop. Hjernkapselns nedre vägg är baktill, 

 der den är bildad af o. hasioccipitale^ o. exoccipitalia och o. 

 prootica, bred och något uppsväld, samt med en midt åt undre 

 sidan långsgående grund grop. De bakre spetsarne af o. ptero- 

 tica äro helt korte, och stå ej längre bakut än de af o. epotica. 

 O. nasalia hafva hvartdera en långsgående öfvertäckt slemkanal. 

 O. posttemporalia hafva i sin bakre kant smärre särdeles skarpe 

 taggar. 



Gersen har i Sverige en vidsträckt geografisk utbredning, och 

 förekommer i sjöar och strömmar från de sydligaste delarne af 

 landet ända upp till de nordligare delarne af Norrbotten, och 

 så väl i de östre som vestre delarne af landet. Enligt Nilsson 

 har framl. Professor M. Agakdh hemfört ett exemplar af den till 

 Lunds Universitets Zool. museum från "sjöarne på högfjellen i 

 Lappland", och sjelfve hafva vi iakttagit den i Muonio Elf vid 

 Karesuando. Enligt Hj. WmEORENi) förefinnes den i de mindre 

 sjöarne och i elfvarue i Wester- och Norrbotten äfvensom i den 

 angränsande skärgården. Den förekommer för öfrigt i Öster- 

 sjöns och Bottniske Vikens skärgårdar, och i mynningarne af 

 de floder och strömmar, som falla ut i Kattegat. I Norge är 

 dess geografiska utbredning enligt R. Collett^) ännu icke riktigt 

 utrönt. Den skall der förekomma i lägre liggande strömmar 

 och insjöar åtminstone så långt upp emot norden som till Gud- 

 brandsdalen. Talrikast skall den der förekomma i Mjösen och i flere 

 sjöar i de inre östlige delarne af landet. I Finland skall den 

 enligt Malmgren^) vara allmän i dess samtliga vattendrag ända 

 upp till polcirkeln. För öfrigt förekommer den i hela Europa, 

 med undantag af det allra sydligaste, samt i Sibirien till floden 

 Lena, enligt Pallas. 



Gersen förekommer i både rinnande och stillastående vat- 

 ten, men tyckes dock i allmänhet föredraga de senare, d. v. s. 

 insjöar, och i synnerhet sådane som hafva stenig, sandig eller ock 

 lerig botten. Den håller sig ständigt vid bottnen, samt är trög, 



1) K. Sv. Landtbruks-Akademiens Handl 1866, pag. 41. 



2) Norges Fiske; Norska Videiisk. Selsk:s Forli. 1874; Tillsegsli. p. 16. 



3) Kritisk Öfversigt af Fiiilaiuls Fiskfauna (Akad. afli.), ])ag. 3. 

 — 1863. 



