Siitipfiskar. 89 



giftet kommer från det samma afsöndrande körtelartade or- 

 ganer. 



Fjärsingens kött är välsmakande och helsosarat, ehuru något 

 torrt och magert, men då fjärsingen anses såsom en giftig fisk, 

 bruka fiskrarne vid vår vestra kust i allmänhet icke förtära den, 

 utan bortkasta den, sedan de först gifvit den några dugtiga 

 slag emot båten. 



Obs. Liksom Nilsson i Skandinavisk Fanna anse vi oss böra fästa 

 uppmärksamheten på en närstående vid England förekommande art : 



Tracliiims >ipera, Cuvier & Valenciennes. 

 2:(lra ryyg fenan med 21— 2å och analfenan med 24 — 25 mjuke strå- 

 lar, men blott 1 taygstråle. Inga taggar ofvan den främre orbitalvinkeln. 

 Kroppshöjden '/g af totallängden. Färgen på ryggen rödahtigt grå, på 

 nedre kroppssidorna och bukett silfverhvit. Längd 4 —5 tum decim. m. 

 Trachinus vipera, Cuvier & Valenciennes: Hist. nat. des Poiss. T. III, 

 pag. 254. — 1829. 

 „ „ W. Yarell: History of Brit. Fishes, 3:rd edit , pag. 7 



— 1859. 



A. GUNTHER: Catal of tlie Fish. in the Brit. Mus., vol. 

 Il, pag. 236. — 1860. 

 Den är enligt Yarrell allmän vid de sandiga kusterna af England, 

 Skottland och Irland, och skulle derföre möjligen någon gång kunna blifva 

 funnen vid vår vestra kust. För öfrigt finnes den äfven vid kusterna af 

 Holland och Frankrike samt i Medelhafvet. Dennes sting skola vara lika 

 giftiga, som den föregåendes, om ej ännu giftigare. 



4:de Familjen COTTID.E, Agassiz. 1834. 



(Cottoidei, AöASSIZ: Poissons fossiles, T. IV, pag. 40 & 181. - 1833—1843. 



— Triglidce, GuntheR: Catal. vol. II, pag. 87. — 1860). 



Simpfiskar. 



LvfraorhitaJhenen äro baJctill fastade vid förlocket. Tand- 

 heväpningen svag, tänderna_ små och kardliJca. GäUocken, åt- 

 minstone ettdera, mer eller mindre tagghcväpnade. Bukfenorna 

 ungef. under bröstfenorna, ofta med färre än 5 mjuke strålar. 

 Gälhinnans strålar 5—7. Simhlåsa saknas ofta. 



De till vår fauna hörande liskarne af denna familj, eller 

 Simpfiskarne, utgöra 3me underfamiljer: Scorpcenini (af slägtet 

 Scorpcena, Artedi) Cottini (af slägtet Cottus, Artedi) och Ägo- 

 nini (af slägtet Agomis, Bloch-Schneider). 



