102 Simpfiskar. 



Sebastes viviparus, A. Gunther: Catalogue of tlie Acantliopter. Fishes in 



the CoUect. of the Brit. Mus. vol. II, iiag. 96. — 1860. 



„ ,, Chr. Lutken : Korte Bidrag til nordisk Ichthyograijhi, 



I, etc; Vidensk. Meddelels. fra den naturhist. Foren. i 



Kjöbenh. 1876, pag. 358. — 1876. 



„ „ A. W. Mälm: Göteborgs och Bohusläns Fauna, Rygg- 



radsdj. pag. 386. — 1877. 

 „ „ R. COLLETT: Meddelelser om Norges Fiske i Aarene 



1875-1878; Christ. Vidensk. 8elsk:s Forh. 1879, N:o 1, 

 pag. 9. - 1879. 

 Den får enligt Malm stundom af fiskrarne i Bolmsläii namnet Berg- 

 ahorr, men den vanliga benämningen derstädes är enligt Ekström Sjökock 

 och Käring, och dessutom är det kändt, att den derstädes äfven kallas 

 Kimgsfisk. Af fiskrarne vid Bergen i Norge benämnes den enligt Kköyek 

 och enligt hvad vi sjelfve erfarit Lystier eller ock Luusuer, emedan den 

 anses för en sämre fisk än den rätte Uereii. 



Anm. Denna art, som står mycket nära den föregående, med hvars 

 unge individer den företer den största likhet, har stundom blifvit ansedd för 

 tvifvelaktig, och uti Skandinavisk Fauna har S. Nilsson förfäktat den åsig- 

 ten, att den antingen är grundad på yngre och outbildade eller ock på för- 

 krympte individer af föregående art, och att den derföre med den bör 

 sammanslås. Då den erfarne ichtliyologen C. U. EKSTRÖM, enligt hvad ofvan 

 blifvit anfördt. nästan samtidigt med Kköyer, eller möjligen t. o. m. tidi- 

 gare än denne äfvenledes erfarne ichthyolog blifvit öfvertygad om dess art- 

 rätt, så synes man redan häruti kunna finna ett talande skäl för en sådan 

 åsigt, ehuru dess egenskap, att föda lefvande ungar är gemensam med före- 

 gående arten, och således icke för artdistinktionen har den betydelse, som 

 Kköyer på grund af det af honom gifna artnamnet synes hafva velat gifva 

 den samma. Denna arträtt har också för ej länge sedan (1876) å ofvan 

 anförda ställe blifvit med goda grunder understödd af Chr. Lutken, och, 

 liksom R. Collett, hafva äfven vi funnit de af Lutken för artdistinktionen 

 uppgifne karaktererne konstante, och äfven vi tveka derföre icke att anse 

 den för en sjelfstäudig art. Uti den något utförliga artdiagnosen hafva vi 

 sökt att framställa de mest distinktive karaktererne, hemtade från under- 

 sökningen af ett tolftal af exemplar dels från Bohuslän och dels från Norge, 

 och efter jemförelse med ungefär likstora unga exemplar af föregående art. 

 Vid denna jemförelse har det synts oss, liksom Lutken, att S. viviixirus, 

 om än stundom något mindre till storleken, genom en mera robust kropps- 

 form och tjockare taggstrålar företett ett mera utvuxet utseende än de unge 

 af 8. marinus, och att den derföre icke kan anses för en ungform af denne. 

 Till de i diagnosen anförde karaktererne kan läggas, att hufvudet hos båda 

 arterna äfven företer en något skiljaktig form derigenora, att dess främre 

 del, framom ögonhålorna, hos S. viviparus är trubbigare, emedan under- 

 käken framtill ej är sä tillspetsad som hos S. marinus. Den senare har 

 denne framtill tillspetsade form å hufvudet fullt konstant äfven hos unge 

 individer. S. viviparus företer i detta afseende en tydlig tendens till «S'. 

 dactylopterus, och denne karakter får derigenom en ökad vigt. Till dessa 



