lOR Sirapfiskar. 



panna än det af föregående art. Pannans minsta bredd öfver midten 

 af supraorbitalkanterne innehålles något mera än 2:ne gånger i 

 öfverkäksbenets längd, då den samma hos föregående art är lika 

 med ' ., af nämnda längd 1 midten af den långsgående meller- 

 sta rännan eller urhålkningen å pannan förmärkes ingen långsgå- 

 ende upphöjning. Supraorbitalkanten slutar baktill i en stark tagg, 

 h vilken hos förra arten sitter innanför denne kant. Framom och 

 något innanför de främre ändarne af de båda bakåt föga diver- 

 gerande köiarne å hjessan äro ett par smärre men tydlige tag- 

 gar å de der varande afsatserne på pannbenen, Underlockets 

 nedre och bakre hörn har en tydlig bakåt rigtad tagg, hvilken 

 hos förra är rigtad nedåt och litet framåt. Det främsta infra- 

 orbitalbenet är betydligt olikt det af föregående art. Det är 

 proportionsvis mindre, och har 2:ne skarpt tillspetsade taggar, 

 som båda äro rigtade bakåt och nedåt. Desse taggar finnas äf- 

 ven hos förra, men äro der kortare och föga tillspetsade, och den 

 främre är rigtad )iedåt, och den bakre, som är mycket kort, är 

 rigtad något litet bakåt. Det 3:dje infraorbitalbenets bakåt ut- 

 skjutande utskott är något bredare än hos föregående, men dock 

 baktill tillspetsadt, liksom det. 



Hos oss förekommer Lille Kungsfisken endast i grannskapet 

 af Bohusläns kust, och knappast söder om denna provins. De 

 Kungsfiskar, som erhållits längre söderut, i sydligaste Kattegat 

 och i Öresund, hafva alla. så vidt det är oss bekant, tillhört 

 den föregående arten. Under vintern skall den icke vara säll- 

 synt på vissa ställen utanför Lysekil. Enligt R. Collett före- 

 kommer den i närheten af södra och vestra kusterna af Norge, 

 men lär icke gå längre \ipp mot norden än till Trondhjemsfjor- 

 den, och i trakten af Bergen är den under sommaren enligt 

 hvad vi erfarit ganska talrik. Enligt Chb. Lutken förekommer 

 den vid Färöarne och enligt Gill') vid Newfoundland och vid 

 nordöstra kusten af Förenta Staterna i N. Amerika, men enligt 

 LiJTKEN icke vid Island eller Grönland. 



Äfven denne söker djupt vatten, men dock icke till samma 

 grad, som föregående. Den lär oftast erhållas på ett djup af 

 .50 till ()0 famnar, men stundom på det af endast 20 famnar, 

 och jeraförelsevis oftare inne i fjordarne, t. o. m. långt inne i 

 de samma, såsom i Christianiafjorden enligt Collett mellan öarne 



1) Procced. of the Acad. of Nat. Se. of Philadelphia. 1863, pag. 332. 



