13<S Simpfiskar. 



vid förlockets nedre ände, är minst samt rigtad nedåt. Stundom 

 förete de i Östersjöns norre del och i Bottniska Viken förekommande 

 individerne 4 taggar i bakre och undre kanter ne af förlocket *), 

 och någon gång hafva vi hos samma exemplar på ena sidan 

 funnit 4 och på den andra 3 dylike taggar. — GäUocl-et är 

 triangulärt, i den bakre intill underlocket stötande kanten helt 

 tunnt och membranöst, samt i den öfre särdeles tjockt, och der 

 baktill utlöpande i en stark tagg, som ej når till den ötre spet- 

 sen af undtrloclxct. Detta senare ben har nedtill en stark bakåt 

 och nedåt rigtad tagg''^), samt midt emot den en lång och smal 

 sådan, som ligger intill och är förenad med den främre kanten 

 af gällocket. Dess öfre mjuka hörn, som räcker ett godt stycke 

 utom gällockets tagg, är trubbigt tillspetsadt. — Gälhinnans 

 strålar äro G, och båda gälhinnorna äro förenade under "gäl- 

 näset" (IstJwius), och bilda der en gemensam fri kant eller flik. 

 — Talrika små kardlika tänder förekomma på mellankäksbenen, 

 underkäken och plogbenets främre ände, och på sistnämnda ben 

 bildar tandfältet en trubbig framstående vinkel å midten. — 

 l:sta ryi/gftnan, som börjar öfver bukfenornas bas, och baktill 

 vid basen vanligen sammanhänger med den 2:dra, har 9 till 11, 

 vanligen 10 taggstralar, af hvilka de längste hafva längden un- 

 gefär lika med afståndet mellan nosspetsen och bakre delen af 

 den främre V'3 af ögats diameter. De båda främste sitta intill 

 hvarandra på samma interspinalben. Då ej flere än 9 strålar 

 förefinnas, hafva vi funnit, att den 10:de blifvit öfverflyttad till 

 den •J:dra ryggfenan, hvilken då främst har en taggstråle. Nå- 

 gon gång hafva vi iakttagit, att denna fena börjar med en tagg- 

 stråle äfven då l:sta ryggfenan har 10 sådane. — 2:dra rygg- 

 fenan^ som är högre än den l:sta, har 14 till 16, vanligen 15 

 till K) ledade men icke grenige strålar, och i de nämnda un- 

 dantagsfallen dessutom stundom främst 1 taggstråle. Afståndet 

 mellan denna fena och midten af stjertfenans bas är hos dem 

 från de vestra kusterna ungefär lika med hjessfältets bredd. — 



1) Enligt LiJTKEN är detta förhållande ej sällsynt bland de rötsiin- 

 por, sorn erhållas vid kusterna af Danmark och Färöarna. Vi hafva aldrig 

 iakttagit det hos någon rötsimpa från våra vestra kuster. 



2) Uti Skandinavisk Fauna uppgifves, att gällocket har 2:ne taggar, 

 ehuru det blott har 1, och då der ej talas om underlocket, är det antag- 

 ligt, att äfven detta blifvit räknadt till gällocket, och att dess tagg blifvit 

 ansedd såsom den 2:dre gällockstaggen. 



