llötsimpan. 141 



Ett par stora exemplar från norra Grönland, förvarade uti 

 här varande Universitets zoologiska museum, förete följande af- 

 vikelser från den vid våra vestra kuster förekommande formen: 

 Bröstfenorna hafva 18 strålar, och räcka hos honan nästan till 

 anus, och hos hanen något bakom den samme. l:sta ryggfenan 

 är högre, så att de längste strålarne i den samma äro nästan 

 lika långe som afståndet melhm nosspetsen och bakre kanten af 

 ögonhålan. Hanen saknar taggar å den innerste strålen i buk- 

 fenorna. Han har pannan bredare, och dess minsta bredd är 

 ungefär lika med ögats vertikale diameter. Hos båda könen 

 äro hjessknölarne (d. v. s. de ofvan bakre orbitalkanterne och 

 pä nacken) vida högre, och i spetsen ojemne. Äfven honan har 

 flere och större benknölar i huden ofvan och under sidolinien 

 samt hvita fläckar på undre sidan af buken. Afståndet mellan 

 den 2:dra ryggfenans bas och midten af stjertfenans är större 

 än hjessfältets l)redd å yttre sidan af de det samma begrän- 

 sande kölarne. 



Skelettet: Kotornas antal är 34 till 3(), af hvilka 12 till 

 13 tillhöra bålens och de öfriga stjertens afdelning. Hos den 

 Grönländska eller glaciala varieteten stiger enligt Lutken ko- 

 tornas antal stundom till 3i), af hvilka 14 tillhöra bålens af- 

 delning. K]-aniet är starkt nedtryckt, så att dess höjd ej är 

 mera än hälften så stor som dess bredd baktill. O. exoccipi- 

 talia hafva väl utbildade konkave ledknappar för artikulationen 

 med den första kotan, samt omsluta upptill foram.cn magnwn. 

 Supraoccipitalbenet har det bakre öfre utskottet litet och upp- 

 till plattadt, samt ej utskjutande bakåt så långt som o. exocci- 

 piiaJia och spetsarne af o. pterotica. Mellan de båda hjessbe- 

 nen, och med dem vid ändarne sammansmält går en transversel 

 nedtryckt benlist, som ligger såsom en brygga öfver supraocci- 

 pitalbenet. Hvartdera hjessbenet har en låg och trubbig två- 

 delad knöl, och från denne går framåt en trubbig rygg, som 

 fortsattes af en dylik pa livartdera pannbenet samt bildar i 

 förening med denne en trubbig och svagt S-formig köl, som 

 framtill slutar vid den ruggige knöl, som förefinnes ofvun den 

 bakre orbitalkanten, och desse kölar bilda den lyrformige figur, 

 hvarom ofvan i beskrifningen blifvit taladt. O. epwtica hafva 

 det bakre utskottet trubbigt och rigtadt starkt utåt, samt ut- 

 skjutande nästan lika långt tilll)aka, som de bakre spetsarne af 

 o. pderotica. Ossa opnsthoticum och hasisp)licnoidmni saknas, 



