142 Simptiskar. 



och 0. sphcnoiicuni är litet. Pannan är starkt konkav, och u. 

 edetJimoidea hafva icke deras bakre spetsar vid supraorbital- 

 kanterne utstående, utan desse kanter äro alldeles jemne. Hvart- 

 dera o. nasale har en stark och spetsig uppstående tagg. Här, 

 såsom hos slägt. Sebastes, är det det 3:dje infraorbitalbenet som 

 är förlängdt bakåt samt stötande intill förlocket. Dess bakre 

 utskott är bredt och trubbigt. De iufraorbitalbeu, medelst 

 hvilka detta ben är upphängdt vid o. sphcnotictim, äro till an- 

 talet 2me, samt helt små. Plogbenets främre ände är bred, 

 och dess bakre utskott är kort. Gombenen äro små och föga 

 utbildade, såsom i allmänhet förhållandet är, då de icke bära 

 tänder, och o. mesopteryfjoidea äro äfvenledes små. Mellan- 

 locket har en tagg, som stöter intill den å underlocket varande 

 nedåt och bakåt rigtade taggen. I afseende på skulderapparaten 

 får det anmärkas, att supraclavicularbenet har en stark och 

 spetsig tagg i bakre kanten, att skulderbladet och korpbenet äro 

 små, och scapularfenestran framtill begränsad af nj-ckel benet, 

 samt att o. hrachialia äro stora. Ossa pdvis äro starkt fa- 

 stade vid nyckelbenen. 



Kötsimpan är en af våra allmännaste hafsfiskar, och före- 

 kommer på ringa djup i närheten af alla våra Skandinaviska 

 hafskuster från de nordligaste delarne af Bottniska Viken rundt 

 omkring till Varangerlj orden, och enligt Malmgren derifrån vi- 

 dare österut till de inre trakterna af Hvita Hafvet. Den har 

 äfven erhållits vid Novaja Semlja och förekommer sannolikt vid 

 norra Sibiriens ishafskust. Enligt Malmgren är den allmän vid 

 Spetsbergen på sådana ställen der isen icke ligger qvar vid 

 stränderna större delen af sommaren, d. v. s. företrädesvis vid 

 dess vestra kuster. Enligt Fabricius och Lutken är den, nem- 

 ligen värkt, groenland/ca^ allmän vid Grönlands kuster och vid 

 de östra kusterna af Norra Amerika ned till Cap Hatteras. En- 

 ligt Lutken är det äfven denna varietet, som förefinnes vid Is- 

 land. I Europa går den söderut till England och Frankrike, 

 och förekommer enligt Gervais och Boulart ') t. o. m. vid detta 

 senare landets vestra kuster. Den är här mycket mindre än i 

 de nordligare hafven, der den ernår sin högsta utveckling, och 

 följaktligen har sitt egentliga hem. Den har således en mycket 

 vidsträckt geografisk utbredning och torde kunna betraktas så- 



1) Les Poissons de Mer, l:re partie, pag. 46. 



