Sinipati. 149 



svartbrimaktig. Iris mörkt orangegul, skuggad af mörkbrunt, 

 och i inre kanten ljusare. 



Könsskilnaden är hos denna arten ej så stor som hos den 

 toregäende, men dock ganska märkbar, i synnerhet då hanarne 

 blifvit äldre. Skilnaden i storlek är obetydlig, men honorna 

 blifva dock större. Hanarne torde sällan öfverstiga en längd 

 af 8-^/,„ tum dec. m., men de ernå ofta en längd af 1^/\q tum 

 D:o. Utom de redan anförde skilnaderne uti längden af bröst- 

 och bukfenorna," kännas hanarne, i synnerhet de äldre, lätt på 

 längden af "Jtdra ryggfenans strålar samt på taggbeväpningen 

 på bröstfenornas strålar '). Då 2:dra ryggfenan nedfälles, räcka 

 hos hanen dess bakre strålar med sine spetsar ett stycke bakom 

 basen af stjertfenan, då de deremot hos honan ej räcka till 

 nämnde bas. Hos yngre hanar räcka de löga bakom den samme. 

 Hos hanen äro de 8 till W öfre strålarne i bröstfenorna å yttre 

 sidan sträfve af taggar, åtminstone emot basen, och d^ 4 till 

 C) af de samme strålarne äfven å inre eller bakre sidan emot 

 spetsen sträfve af dylike taggar. Hos honan är den öfverste 

 strålen å yttre sidan efter hela sin längd och å den inre emot 

 spetsen sträf, och a yttre sidan äro de derpå följande •2:dre till 

 5:te sträfve emot spetsarne. Utom den öfverste strålen är ingen 

 hos henne å inre eller bakre sidan sträf. Genitalpapillen är, 

 märkligt nog, hos båda könen kort, och företer ingen skilj- 

 aktighet. 



Uti Vettern och Venern -) förekommer en varietet af denna 

 art, som vi vilja kalla Cottiis quadricornis, variet. relida, som 

 enligt S. LovÉNs förtjenstfulla framställning-^) är att betrakta 

 såsom der qvarlefvande sedan glacialperioden, då hafvet stod upp 

 till desse sjöar, eller rättare då de utgjorde delar af hafvet, och 

 som företer flera skiljaktigheter från den i Östersjön och Bott- 

 niska Viken torekommande typiske formen. Den är betydligt 

 mindre, så att dess totallängd knappast öfverstiger 7'/io ^^m 

 dec. m., samt i allmänhet af en ljusare färgteckning, med tyd- 

 ligare tvärband på fenorna. Hjessknölarne äro mindre och ögo- 

 nen större. Af de förre, som äro, liksom hos den typiske, un- 



1) Någon sådan taggbeväpning företinnes ej å någon af bukfenornas 

 strålar. 



2) Enligt A. V. Malm (Göteborgs och Bohusläns Fauna, pag. 390) 

 förekommer den äfven i den senare sjön. 



3) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Förh. 1861 (tr. 1862), pag. 291. 



