210 Ilafsnidetiskar. 



1. Slägtet Caiitliarus, G. Cuviek. 1829. 

 (Régne Anira. T. Il , i);ig-. 185. — 1829). 



Tänderna Jcardlika eller sammetsliha, alla spetsiga oeh 

 till en del Jcrökta, de i den yttersta raden något litet hoptryckta ; 

 inga trubbiga tänder. Gommen idan tänder. Kinderna fjäll- 

 betäckta, och kroppen täckt af teinligen stora och breda fjälly 

 som vid den frie kanten äro sträfoa. Nosen kort och trubbig. 

 Gälhinnans strålar (i. Rugf/Jenans och analfenans taggstrå- 

 lar kunna nedläggas i en ränna. Appendices pyloricce jå till 

 antalet. Simblåsan baktill med 2:ne utskott. 



Till detta slägte räknas af Gunthek 9 — 10 arter, och repre- 

 sentanter för det samma förekomma vid Europas Atlantiska 

 kuster och i Medelhafvet samt söderut till Gap och i Indiska 

 Oceanen. Hos oss har blott tillfälligtvis 1 art blifvit anträffad. 



1. Cantharus lineatus, (Montagu). 

 Grrå Hafsrudan. 



Byggkanten framtill starkt bågböjd. Kroppens höjd in- 

 nehålles 3:ne gånger., eller något mera, och hufvudets längd 

 ungef. é ^^3 till å ^^ gånger i totallängden. Vid gränsen mel- 

 lan de båda främsta infraorbitalbenen är en inskärning eller 

 urbugtning i undre kanten ofvan mungipan. 4:de till 6:te 

 taggstrålarne i ryggfenan längst och längre än de mjuke strå- 

 lame. Färgen blågråaktig eller grågrbnaktig eller ock mer 

 eller mindre mörkt silfvergrå, med mörkare mer eller mindre 

 tydliga långsgående linier ; stundom med rödgul eller gyllene 

 glans. 



Ef. 114-12; af. 8+10; brf. 15; bf. 1+5; stjf. 17. 



Spariis Cantharus, Linné: Syst. Nat. ed. X;ina, pag. 2S0. — 1758. 



., liiieatus, MONTAGU: Meinoirs of tlie Wernerian natural history 

 Society, vol. II. pag. 451, pl. 23. — 1815. (Efter 



GiJNTHER). 



Cantharus vulgaris, CuviEK & Valenoiennes: Hi«t. iiat. des Poiss. T. VI, 

 pag. 319, pl. 160. - 1830. «-. 



„ (jriseus, Iidem: ibm. pag. 333. 



„ „ S. Nilsson: Skand. Fauna, i:åe del. Fiskarna, l:sta 



haft. pag. 118. — 1852. 



„ „ W. Yarrell: Brit. Fisli. 3:id edit. vol. II, pag. 156. — 



1859. 



