284 Solfiskar. 



mer enligt Cuvikk & Valenciennes samt Rrsso i synnerhet talrik 

 i Medel liafvet, der den fångas under sommaren från Maj till 

 September. Dessutom förekommer den i de tropiske delarne af 

 Atlantiske Oceanen och i Westindien samt i den Indiske Ocea- 

 nen. Enligt Risso äro honorna större än hanarne, och de lägga 

 sin rom i Augusti, och den skall vara hopklibbad af ett segt 

 rödaktigt ämne. Uti lefnadssättet, hvarom man icke har sig 

 något bekant, torde den öfverensstämma med dem af föregå- 

 ende slägte. 



Anm. Af A. W. Malm (Göteb. och Bohusl. Fauna, pag. 419) anfö- 

 ras några grunder för det antagandet att en gång (1833) några exemplar 

 af Echeneis remora, Linné, skulle haf\'a blifvit tagna på ett exemplar af 

 en större haj, som fångades i närheten af Eåå fiskläge vid Öresund. Då 

 emellertid några säkra bevis för detta antagande icke föreligga, hafva vi 

 icke ansett oss böra på grund af det samma upptaga den i fråga varande 

 fiskarten uti vår fiskfauna, ehuru den en och annan gång vid England blif- 

 vit tagen på Carcharias glaucus. 



9:de Familjen CYTTID.E, Gunthek. 

 (An Introduction to the Study of Fishes, pag. 450. — 1880). 



Solflskar. 



2:ne sammanhängande ryggfenor, af kvilka den l:sta är 

 taggstrålig. Kroppen hög och starkt hoptryckt, betäcM af små 

 eller ock inga fjäll, eller ock med henskifvor eller knölar. 

 Flera än 24 kotor. 



Af denna familj är det blott en art, som blifvit anträffad 

 inom vår nordiska faunas område. 



I. Slägtet Zeiis, Artedi. 1738. 



(Genera Piscium, pag 49. — 1738). 



Krop2)en särdeles hög och hoptryckt., med små eller inga 

 fjäll. En rad af taggbärande bcnknölar långs hvardera si- 

 dan af basen af rygg- och analfenorna, och ett par andra 

 rader af sådane på buken. Munnen stor och starkt uppsti- 

 gande. Bin l:sta ryggfenan med 9 eller 10 strålar och föga 

 kortare än den 2:dra d:o. Änalfenan med 3 eller 4 tagg- 



