Glansfisken. 321 



basen är den täckt af större och på strålarne långt ut af smärre 

 fjäll. — A det liär beskrifna exemplaret qvarsitter ännu en 

 stor del af kroppens fjällbetäckning. Fjällen äro i allmänhet 

 tunna och lätt affallande eycloidljäll, och af omvexlande form 

 samt små, ehuru de äfven i afseende på storleken äro ganska 

 omvexlande, så att en del äro mycket små, under det en annan 

 del äro större och särdeles tydliga. På ryggen och öfre delarne 

 af kroppssidorna äro de minst. Emot slutet af analfenans bas, 

 på sidorna af stjerten och på stjertfenans bas äro de större, och 

 under bröstfenorna är ett nedåt tillspetsadt fält med något 

 större tjäll, nedskjutande på sidorna af buken. På skulderap- 

 paraten och pä bukens sidor förefinnas äfven smärre fjäll, äf- 

 vensom på den bakre delen af hufvudets öfre sida eller nacken, 

 ehuru ytterst små på sist nämnda ställe, men undre sidan af 

 buken och gälnäset äro utan fjäll betäckning, och, med undantag 

 af stjertfenan, sakna äfven fenorna sådan. På ryggen är fjäl- 

 lens synlige del mera rundad eller oval, såsom vanligt, och på 

 kroppssidorna, der fjällen sitta tätt och betäcka hvarandra till 

 stor del, är den vertikalt elliptisk eller nästan lineär och vid 

 båda ändarne (den öfre och nedre) tillspetsad. Losstagna hafva 

 de mindre fjällen merendels en oval eller ojemnt rundad form, 

 och de]'as längste diameter är 3 —5 mill. De större fjällen äro af- 

 långa eller irreguliert elliptiska, ofta med bugtige kanter, och 

 deras längd är 6 — 10 mill. Alla hafva tät undulärt koncentrisk 

 striering, och sakna radiär sådan. — Sidolinien bildar en från 

 gälspringans öfre gräns öfver bröstfenans fäste emot ryggkanten 

 starkt uppstigande båge, mellan hvilken och nämnde kant af- 

 ståndet endast är 1 7io ^^^ ^^^r 57 mill. Under början af 

 ryggfenan börjar den sänka sig nedåt och bakåt, hvarmed den 

 fortfar tills den under början af den bakerste Va af ryggfenans 

 längd böjer sig bakåt och går sedermera efter någon undulering 

 rätt bakåt till midten af stjertfenans bas. — Denne fisks /är_^- 

 techning^ som gifvit anledning till dess benämning glansfisk, 

 torde vara den mest lysande, som någon af vare fiskar eger. 

 Öfre sidan af hufvudet och ryggen, framtill ned emot bröst- 

 fenornas fästen och baktill ned till sidolinien äro vackert och 

 mer eller mindre mörkt blå eller nästan berlinblå, på ryggen 

 med mer eller mindre tydligt genom den blå färgen framträ- 

 dande mindre rundade eller ovale fläckar af perlemorhvit färg. 

 Kroppssidorna och undre sidan af stjerten, buken och hufvudet 



LiUjehorg, Fiskarne. 21 



V 



