Glanstisken. 325 



bakre refbenen, från och med det li-.åe paret, äro breda, tjocka 

 och stora, och det bakersta parets, som äro korta, äro fastade 

 på hsemalbågen af l:sta stjertkotan. — Posttemporalbeuet har 

 klykan lång, men kroppen kort, och klykans fästen äro de van- 

 liga, och den undre, kortare grenen är fästad vid o. opistlioti- 

 cum. Supraclavicularbenet är kort och bredt. Nyckel- eller 

 clavicularbenet är särdeles långt och stort, ehuru upptill föga 

 utbredt. Dess längd är 1 fot 27io t- ^ller 381 mill. och dess 

 bredd upptill 2'-/io ^- ^ller 66 mill. Dess nedre ände är nå- 

 got utbredd samt bakåt böjd och skedformigt urhålkad och 

 bakåt tillspetsad samt icke sammanhängande med nedre änden 

 af korpbenet. Denne ändes största bredd är 2^/,^, t. eller 84 

 mill. Skulderbladet är litet och dess fenestra teraligen liten 

 och elliptisk samt nedtill begränsad af nyckelbenet. Det mest 

 egendomliga benet i skulderapparaten är dock korpbenet, hvil- 

 ket är mycket stort och af en nästan rhomboidisk form. Dess 

 längd är 1 fot eller 300 mill. och dess bredd 5 t. eller 150 

 mill. Det är skifformigt, å yttre sidan något konkavt, och 

 vid nedre änden snedt afrundadt, och räcker något litet längre 

 ned än nyckelbenet. Postclavicularbenet är ett enda ben, som 

 upptill är utbredt och derefter är utdraget i en mycket lång 

 spets. Dess längd är 13Vio t- eller 399 mill. Bäckenbenen 

 hafva en nästan triangulär form, äro upptill och framtill till- 

 spetsade och nedtill och baktill tvärt afhuggna, och deras bredd 

 derstädes är 572 ^- eller 165 mill. De äro fastade å inre si- 

 dorna af nedre ändarne af korpbenen. 



Glansfisken är en af Skandinaviens sällsyntare fiskar, och 

 den erhålles mycket mera sällan vid Sveriges än vid Norges 

 kuster, och den är sällsyntare vid de norra än vid de andra 

 kusterna af detta senare land. Den är, såsom Eetzius med 

 rätta anmärker, sannolikt en pelagisk fisk, som endast tillfäl- 

 ligtvis närmar sig kusterna och som häller sig öfver de stora 

 djupen i oceanen. Ungar af den hafva aldrig erhållits, och på 

 grund deraf har man sig intet bekant om lokaler för dess fort- 

 plantning eller om dess egentliga hem. Det l:sta, så vidt man 

 vet, vid Sverige anmärkta exemplaret är det, som å anf. st. blif- 

 vit beskrifvet af A. J. Ketzius, och det hade erhållits vid Hel- 

 singborg omkring år 1797^). Enligt C. U. Ekström (anf. st.) 



1) Retzids uppgifver icke tiden, då den erhölls, men han nämner, 

 att han 1797 besökte Danska Natiirhistorie Sällskapets samling i Köpenhamn, 



