340 Slägtet Caranx. 



capilluta, der de i allmäuliet liiilla sig vid manetens äggstoc- 

 kar och sluka dess ägg, är särdeles anmärkningsvärd. Det är 

 tydligt, att de på detta sätt pä samma gång erhålla både skydd 

 och föda af detta djur, som af de fleste fiskar är fruktadt och 

 afskydt på grund af de för dem förlamande nässelorganer, hvar- 

 med dess fåugtrådar äro utrustade. De äro sä hängifne åt 

 dessa maneter, att om de uttagas frän dem och åter släppas i 

 vattnet i deras granskap, så rusa de ögonblickligen tillbaka 

 under dem, och då de bemärka någon aiinalkande fara, tränga 

 de sig in under manetens disk'). Sedan ungarne af taggma- 

 krileu blifva något större, och mindre äro i behof af skydd, öf- 

 vergifva de sina fostermödi-ar, och trättas dä, såsom Collett 

 iakttagit, enligt hvad redan blifvit sagdt, kringstrykande i stim 

 och stundom blandade med andra fiskungar. Enligt C. U. Ek- 

 ström hafva de taggmakrihir, som i Bohuslän under makril- 

 ■fisket i början af Juni månad fångas med ränndöi;], mogen 

 rom, och han antager derföre med rätta, att dess lektid inträf- 

 far i Juni månad. Den lefver af småfiskar, fiskyngel, kräft- 

 djur m. m. Under hösten, då den är fet, är dess kött nästan 

 lika smakligt som makrilens. Den fiskas vid våra kuster van- 

 ligen endast tillfälligtvis tillsamman med annan fisk, och blott 

 de år, då den infinner sig i större myckenhet, kan den utgöra 

 föremål för ett eget fiske. 



1) Uti Ostiiidien vid Labuan har inan iakttagit en liten fisk af Plia- 

 r3'ngognatliernes grupp ocli Poraacentridernes familj, Fronnas biaculentus, 

 som lefver i sällskap med Actinia crassicornis, och som dä denna har ut- 

 sträckt sina tentacler, håller sig stående i vattnet nära öfver henne, sakta 

 berörande med sina bröstfenor tentaclerna, hvarvid dessa uppresas, blifva 

 tjockare i änden och förete phosphorescens. Blir fisken då förskräckt ge- 

 nom någon hotande fara, så dyker han ögonblickligen ned genom Actinians 

 niunöppning uti dennas kroppshäla, hvarefter Actinian sluter sig öfver ho- 

 nom, och man skulle då kunna tro honom vara förlorad. Men när Acti- 

 nian åter öppnar sig, springer fisken ut lika kry som förut, och detta kan 

 förnyas huru många gånger som helst. Man har haft Actinian tillsamman 

 med sin tisk nära ett år, hvarunder de lefvat i den bästa harmoni. Då 

 fisken genom ett olycksfall omkom, blef Actinian sjuk och dog några få 

 dagar derefter. fSe Proceed. of the Zoolog. Society of Lond. 1869, pag. 

 248, Notes etc. by Lieut. C. C De Crespigny). Uti detta fall är det tyd- 

 ligt, att Actinian lemnar fisken skydd vid hotande faror, och å andra si- 

 dan synes det troligt, att fiskens beröring med Actinian är af vigt för 

 hennes välbefinnande. 



