Storspiggen. 347 



ryggeu ett litet stycke en liiuna, medelst hvilkeu denne stråle 

 är bunden till ryggen. — Analfcnan, som börjar under slutet 

 af den l:ste '/s 'if f^^^i mjukstråliga ryggfenan och slutar obe- 

 tydligt bakom slutet af denna, och är af samma byggnad som 

 den, har hos oss 1 kort och böjd taggstråle, som blott vid ba- 

 sen är förenad med den följande strålen, och 9 till 10 (vanli- 

 gen 9) mjuke strålar. — Bröstfenorna, som äro temligen korta, 

 så att de knappt räcka till bukfenorna, och hvars fästen äro 

 nästan vertikala samt belägna bakom fält, som äro försedda 

 med tunn silfverglänsande hud, hafva 10 strålar, af hvilka äf- 

 ven de undre äro långe, och. dessa fenors spetsar äro derföre, 

 då fenorna äro utbredda, nästan tväre eller grundt utringade. 

 — BuJ:fenorna, som hafva sina fästen ett godt stycke bakom 

 fästena för bröstfenorna, men långt framom kroppens midt, 

 hafva en stor taggstråle, lik de store på ryggen, samt strax 

 bakom den och med den genom hinna förenad en liten mjuk 

 stråle. Taggstrålen, som kan, då den blifvit utsträckt, fastlå- 

 sas, och som i allmänhet icke räcker till bakre änden af den 

 tillspetsade benskifva, som bäckenbenen bilda mellan desse strå- 

 lar, ehuru den är betydligt längre än taggarne å ryggen, har 

 smärre sidotaggar och vid basen å öfre sidan en större tagg 

 eller utskott, och är på främre sidan reiflad af långsgående ra- 

 der af mycket små taggar. — Stjerifeuan, som har spetsen 

 grunilt utringad, har 12 fullständige och ofvan 3 och nedan 5 

 ofullständige strålar. — Sidolinien går närmare ryggkanten 

 och parallel med den tills den på bakre delen af stjerten går 

 midt åt dess sida till den der varande kölen. Den är på de 

 främre skifvorna å kroppens sidor utmärkt genom en bakåt rig- 

 tad tagg, på de derefter följande genom en trubbig vinkel och 

 på de bakersta genom en starkt utstående köl. — Färgen ') : 

 Den är underkastad betydliga vexlingar, som så väl äro indi- 

 viduella som beroende af ålder, kön, årstid och lek, m. m. Om 

 vintren är kroppen silfverhvit, med öfre delen af hufvudet och 

 ryggen blå eller blågröna, och iris är silfverhvit. Om sommaren 

 är hufvudet ofvan och hela ryggen ända ned till sidolinien 

 svartgrå. Då lektiden inträder, visar fisken ett färgspel, som 

 är förvånande. Kyggen blir först brunaktig och får mörkare 



^ 1) Vi beskrifva den liär hufvudsakligen i öfvereiisstämmiilse med dea 

 uppgift derom, som C. U. Ekström lemnat i "Skandinaviens Fiskar". 



