366 Slätrtet (iasterosteus. 



ryggtagganie hos föregående, och längden af de störste är min- 

 dre än ögats diameter. Den mjukstråliga ryggfenan, som bör- 

 jar litet bakom anus och ungef. midt öfver analfenans tagg- 

 stråle, och hvars afstånd från stjertfenans bas är ungef. dub- 

 belt större än en ögondiameter, och föga mindre än afståndet 

 mellan ögonhålan och bakre kanten af locket, har 9 till 11 

 (vanligen 10) mjuke strålar. Den är högst framtill och sän- 

 ker sig så småningom bakåt, och dess siste stråle är nedlig- 

 gande och, liksom hos föregående art, genom fenhinna bunden 

 vid ryggen efter hela sin längd. — Analfenan, som med sin 

 taggstråle börjar under början af den mjukstråliga ryggfenan 

 och slutar under slutet af den, samt har samma form som 

 den, har framtill 1 fri taggstråle och bakom den 9 till 10 

 (vanligen 9) mjuke strålar. Dess siste stråle är pä samma 

 sätt, som den siste i den mjukstråliga ryggfenau, bunden till 

 buksidan. — Bröstfenorna^ som äro temligen korta och med 

 tväre ändar, hafva 9 till 10 (vanligen 10) strålar, af hvilka 

 äfven de undre äro långe. — Buhfcnorna, som hafva sina fä- 

 sten något bakom dem för bröstfenorna och ungef. under 3:dje 

 ryggtaggen, hafva 1 stor tagg, som kan fastlåsas och som är 

 större än ryggtaggarn e, men som dock icke på långt när räc- 

 ker till bäckenskifvans spets, och bakom den 1 liten mjuk 

 stråle. — Sfjertfcnan, som är mycket grundt utringad eller 

 nästan tvär med afrundade hörn, har 12 fullständige och ofvan 

 3 och nedan -A ofullständige strålar. — Sidolinien, som är nå- 

 got otydlig, går parallel med ryggens profil, men företer en 

 obetydlig sänkning under början af den mjukstrålige afdelnin- 

 geu af ryggfenan. — Färgen är mycket omvexlande, och synes 

 till en del vara beroende af lokalerne. Uti diken och mycket 

 små vattensamlingar med mörk botten är den ofta särdeles 

 mörk: svartbrunaktig eller svartgråaktig. Buken ofta mer el- 

 ler mindre svart eller svartblå*). Fenorna grågulaktiga eller 

 grågrönaktiga. Iris silfverhvit, dock ofta för det mesta täckt 

 af svart, så att nästan endast en smal silfverhvit ring synes 

 närmast pupillen. Om våren (April) i dammar hafva vi funnit 

 den vara ofvan olivgrön eller grågrön, med svarte irreguliere 

 fläckar och punkter, som stundom bilda mer eller mindre tyd- 



1) Den svavtblå färgen pä den undre kroppssidan torde i synnerhet till- 

 höra hanens lekdrägt. 



