Tångspiggen. 375 



langning ha åtskilliga ben blifvit dels längre och dels större. 

 -O. mesopterygoidenm har äfven blifvit förlängdt, men i synner- 

 het är detta händelsen med den horisontelie grenen å förlocket, 

 som är mera än dubbelt längre än den vertikale. Pannbenens 

 främre nasalförlängningar och det främsta infraorbitalbenet 

 hafva äfven blifvit längre. De bakre infraorbitalbenen sträcka 

 sig ej så långt tillbaka, som hos föreg. slägte, och beröra ej den 

 vertikale grenen af förlocket. Mellankäksbeneu äro mera än 

 dubbelt större än öfverkäksbeneu, och deras främre uppstigande 

 utskott är mera än dubbelt längre än deras öfrige del. och 

 deraf följer en märkbar skiljaktighet i munnens byggnad från 

 den hos föreg. slägte. Locket är subtriangulärt, med öfre kan- 

 ten konkav. Os Unguale är särdeles långt. — Kotornas antal 

 är 42, af hvilka 18 höra till bålen och 24 till stjerten. En 

 del af stjertkotorna äro betydligt förlängda. — Skulderappara- 

 ten är byggd på samma sätt som hos föreg. slägte, och saknar 

 supraclavicularbeu, och bär vid korp- och nyckelbenen nedtill 

 fästad en hudförbeningsskifva, som är lång och smal och bak- 

 till tillspetsad och endast framtill är böjd. Posttemporalbenet 

 är skifformigt och liknar det hos storspiggen. Bäckenbenen äro 

 fullkomligt olika dem hos föreg. slägte. De äro långa och 

 smala och tillspetsade fram- och baktill, samt ligga parallela 

 med hvaraudra och åtskilda. På deras mellerste del hafva de 

 å inre sidan ett stort, med från basen utgående radiära lister 

 försedt och i inre kanten tandadt utskott, och dessa båda ut- 

 skott stöta nära intill hvarandra, men mellan dem är dock 

 höj lig hud. 



Tångspiggen, som uteslutande är en hafsfisk, förekommer 

 vid våra hafskuster rundt omkring från södre delarne af Bott- 

 niske Wiken (Koslagen) till Norge. Den är i allmänhet fåta- 

 lig eller mer eller mindre sällsynt vid våra östra kuster, men 

 allmän vid de vestra. Upsala Universitets zoologiska museum 

 har en och annan gång erhållit den från Roslagen, fångad bland 

 strömming, och C. U. Ekström uppgifver, att den i Mörkö skär- 

 .gård är mindre allmän och håller sig vanligtvis på djupare 

 vatten. I sydligare delar af Östersjön förekommer den talri- 

 kare, och enligt muntligt meddelande af Konservator G. Kolt- 

 HOFF är den särdeles talrik vid kusterna af Öland, Vid våra 

 vestra kuster håller den sig under sommaren vanligtvis på 

 jinga djup bland tång, i synnerhet på stenig botten, och fångas 



