Tjockläppad Multe. 397 



Uti Skandin. Fauna beuaiiiiies denne tisk Ijoc/cläppad Multe, på grund 

 derat' att enligt Kröyeb arterna af detta slägte af äldre Danske författare 

 blifvit utmärkte med namnet Multe. Då den hos oss är särdeles sällsynt, 

 har den icke erhållit någon den samme egentligen tillkommande lokal be- 

 nämning. Vi hafva hört den någon gång vid Landskrona kallas Halt, men 

 detta berodde på en förvexling med vanlige siken (Coregonus lavaretus), 

 hvilken derstädes och enligt KböYKR äfven i Danmark kallas Halt. Då R. 

 COLLETT uppgifver, att den i sydvestra Norge, der den oftast förekommer, 

 äfven erhållit detta namn, så förmoda vi, att detta äfven der beror på en 

 dylik förvexling. Vi hafva dessutom erhållit den uppgift, att den i Norge 

 äfven kallas Kulp eller Kronkulp. 



Anm. Vi instämma med Steindachnkr ') och R. Collett (Norges 

 Fiske, pag. 88) uti att betrakta den af Gunthek (anf. st.) uppstälda ar- 

 ten Miujil septentrionalis såsom icke utgörande en egen art, utan blott 

 såsom varande på sin höjd en nordisk form eller varietet af samma art, 

 som den i Medelhafvet förekommande Mugil chelo, G. Cuvier; men då 

 <lesse fih-fattare anse den blott såsom ''individuelt afvikande" från denne 

 senare, äro vi dereraot benägne för att betrakta den såsom en varietet el- 

 ler rättare nordisk form. Collett anför, att de flesta exemplaren af den 

 hafva den för den samme utmärkande formen af det främsta infraorbital- 

 benet, och detta hafva äfven vi funnit vara förhållandet till den grad, att 

 hos den öfverensstämmelsen i detta bens form med den i Medelhafvet fö- 

 rekommande M. chelo synes oss böra betraktas såsom undantag. GtJNTHEB 

 har antydt, att den har något högre eller undersätsigare kroppsform än 

 den i Medelhafvet förekommande, och detta hafva vi funnit bekräftadt, 

 ■ehuru skilnaden i detta afseende stundom är högst obetydlig och synes 

 varu beroende af större fetma. Ofverläppens hudknölar hafva vi iakttagit 

 hos vår förete någon vexling i sin form. Stundom äro de hos mindre ex- 

 ■emplar mindre och föga tydlige, samt hafva utseende af mycket små run- 

 dade vårtor, dä de deremot hos störie exemplar äro större och aflånge och 

 snedt transverselle samt liknande till formen dem hos den i Medelhafvet 

 förekommande, men blott bildande 2:ne irreguliera rader, som upptill äro 

 skarpt begränsade. Hos den från Medelhafvet äro de temligen store, och 

 hafva formen af irreguliere och i något vexlande och ofta i sned rigtning 

 stälde aflånge hudknölar eller upphöjningar, bildande i allmänhet 3:ue irre- 

 guliera rader. Antalet af de transversella rader, som desse hudknölar 

 bilda, är hos mindre exempl. af vår form stundom föga bestämdt, derföre 

 att de öfverste genom sin ytterst ringa storlek sä småningom öfvergä till 

 samma utseende, som de små kornigheter och det ludd, hvilka förefinnas 

 på den (ifre delen af denne läpp, och der är således då mellan hudkuölarne 

 och dessa icke naggn så tydlig gräns, som hos Medelhafsforinen. Stundom 

 är dock, såsom redan blifvit anfördt, denna gräns äfven hos vår lika skarp. 

 Ögonen äro, såsom i det följande anföres, något mindre hos vår nordiske 

 form än hos den senare. 



1) Sitzungsber. d. math. naturviss. Classe d. K. Akad. d. Wiss. zu 

 Wien, Bd. LVII, l:e Abtheil. pag. 683-68-1. — 1868. 



