Berggyltaii. 419 



I. Slägtet Labriis, Artedi. 1738. 

 (Genera Pisciura, pag. 33. — 1738;. 



ÖfverTiähen han framsÅjutas, ocli munnen är medelmåttig 

 eller liten, och miinspringan föga eller icke uppstigande. Läp- 

 parne mer eller mindre tjocke och Mttige^). Tänderna, som 

 endast förefnnas på MJcarne, konisJca och spetsiga, sittande i 

 1, 2 eller flera rader, och af dem äro i senare fallen de främre 

 störst, kröMa och sjjetsiga. Inga bakre huggtänder. Svalg- 

 henen utrustade med trubbiga och krossande tänder. Gälsprin- 

 gorna äro stora, och gälhinnans strålar äro 5. Fjällen medel- 

 måttiga, och sidolinien fullständig . Ryggfenan med flere än 

 20 strålar, af hvilka åtminstone 13 äro taggstrålar. Anal- 

 fenan med 3 eller flere taggstrålar. 



Detta slägte räknar omkring 30 arter från norra och vestra 

 Europas hafskuster samt från Medelhafvet, Svarta Hafvet och 

 hafvet vid Kanariska Öarna, från norra och nordvestra kusterna 

 af Afrika och från de nordlige delarne af Norra Amerikas At- 

 lantiska kuster. Af dessa arter höra 6 till vår Skandinaviska 

 fauna. 



Uiiderslägtet Labnis, G. Cuvier. 



Nosen något utdragen, och öfverkäken starkt framskj utbar. Krop- 

 pen är mer eller mindre långsträckt och täckt af flera än 40 transversella 

 fjällrader. Läpparne särdeles tjoclc, den öfre veckad och den nedre fli- 

 kig. Tänderna i enkel rad, eller ock blott några få mycket små i en gles 

 rad bakom den främre radens stora tänder. Förlockets bakre kant icke, 

 eller ock blott helt fint tandad. Liga eller få fjäll på mellanlocket. Tagg- 

 strålarne i ryggfenan talrike, 13 — 21, och ingen af dem är förlängd. 

 Analfenans taggstrålar 3. Sidolinien fullständig. 



Till detta underslägte räknar Gusther 9 arter från Europas och 

 norra Afrikas kuster, och af dessa äro 2:ne att räkna till vår fauna. 



1. Labrus berggylta, Ascanius. 



Berggyltan. 



Rgggfenans taggstrålar omkring 20 och dess mjuke strålar 

 10 — 11. Förlockets bakre kant slät, eller hos unge individer ned- 

 till något litet tandad. Största kroppshöjden, öfver bukfenornas^ 



1) I Skandinavisk Fauna fästes med rätta uppmärksamheten derpå, 

 att dessa fiskars utdragne nos, med tjocke läppar, har en viss likhet med 

 ett svintryne, och att detta är orsaken dertill att de erhållit en del namn, 

 som blifvit lånade från svinslägtet, såsom B,one (d. v. s. Orne eller Far- 

 galt), Gylta, Galt, Aper, Suillus m. fl. 



