474 Släktet Reo-alecus. 



Chr. Lutken 1) tills vidare antaga, att vi inom vår nordiska 

 fauna blott hafva en art, och att de skiljaktigheter, som be- 

 skrifningarna utvisa, få tillskrifvas dels betydliga individuella 

 och af åldern beronde formförändringar, dels bristfälligheter hos 

 de beskrifna exemplaren och dels dylika uti iakttagelserna och be- 

 skrifningarna^). I öfverensstämmelse med E. Collett (sist anf. st.) 

 anse vi oss för denna art böra tillämpa det namn, som först 

 åt den samma blifvit grifyet. 



1) Vidensk. Meddelelser fia den naturliist. Foren. iKjöbeiili. 1881, p. 218. 



2) I afseende på de äldre beskrifiiingarnas bristfälligheter far det 

 anmärkas, att AsCANius och Brunnich icke hade friska exemplar till sin 

 disposition, utan, såsom Lutken nämner, hufvudsakligen eller uteslutande 

 blott ett hälft öfver en trämodell utspändt skinn. Så var det äfven för- 

 hållandet med det af LINDROTH beskrifna exemplaret, då det beskrefs. ehuru 

 han hade tillfälle att se fisken förut i friskt tillstånd, och derföre kunnat 

 göra den ännu i K. Zoologiska Riksmuseum i Stockholm förvarade, egent- 

 ligen artificiella modellen naturtrogen. Den företer emellertid i detta af- 

 seende stora brister, och Nilsson säger derföre i Prodr. Ichthyol: '"Spe- 

 cinieo enim Lindrothiauum cura describeretur jam erat tam mutilatum, ut 

 radii pinnse dorsalis niinime possent numerari". Det är dock möjligt, att 

 Lindroth räknat desse fensträlar på det friska exemplaret, ehuru hans 

 felsteg i afseende på de främste strålarne gör detta mindre troligt. Han 

 förbisåg nemligen eller iakttog icke ryggfenans främre eller nackafdelniiig, 

 motsvarande den afdelning, som hos de unge af föregående slägte före- 

 finnes, och blifvit kallad nackfena. Att denna varit skadad och till stor 

 del saknats å hans exemplar och af honom blifvit förbisedd, är troligt på 

 grund deraf, att den eljest hos alla andra någorlunda väl bibehållna exem- 

 plar blifvit iakttagen, med undantag af ett, som enligt Hancook k Eil- 

 BLETON under vintren 1845 erhölls vid Alnmouth i England, och som var 

 nära 17 fot långt. Då äfven detta var ett ovanligt stort exemplar, skulle 

 man möjligen kunna tro, att de fullt utvuxne individerne, liksom de af 

 föregående slägte förlora nackfenan, och att det Lindrothska exemplaret 

 följaktligen icke haft någon sådan. Deremot talar emellertid den omstän- 

 digheten, att enligt de närande författarne omkring början af detta seklet 

 eller slutet af det föregående vid de yttre Fern Islands i England ta- 

 gits ett exemplar af denne fisk, som varit omkring 18 fot långt, eller lika 

 långt som det af Lindroth beskrifna, och som dock var försedt med en om- 

 kring 1 '/j fot hög nackfena. Detta meddelande grundar sig på muntlig 

 uppgift till desse författare af en person, som sett exemplaret, hvilket jemte 

 ett annat, 4 fot kortare, hade i ett sjukligt tillstånd under ebben qvarstan- 

 nat i en grund pöl. — Den i Kongl. Vetenskaps Akademiens Handlingar 

 af Lindroth lemnade figuren öfver fisken är utan tvifvel kopierad efter en 

 färglagd ritning öfver den, som Lindroth utfört eller låtit utföra sedan 

 fisken var uppstoppad, samt förärat till Enkefru Grill, då varande egarinna 

 af Söderfors' bruk och af den derstädes af Lindroth bildade naturalie- 

 samlingen. En anlra dylik färglagd ritning utförde hin sedermera för 



