Sillkuuifei). 483 



1500 miil. och dess tjocklek lika med en svanpennas; och dess^ 

 längd innehölls dä således 3'-^;^ ggr i totallängden. A det ofvan 

 nämnda exemplaret i Bergens museum hafva vi funnit åtmin- 

 stone den ene bukfenstrålen fullständig, och dess längd var då 

 omkr. 2 fot 6 till 6 V2 t. eller 730 till 795 mill., och dess 

 längd innehölls således väl 4 ggr i totallängden. Den var 

 långs inre eller bakre sidan kantad med en smal hudflik från 

 basen till något utom midten, der denna flik utgick i en liten 

 aflång bladformig utvidgning, och vid spetsen hade den en 

 annan större bladformig hudflik eller lob, som tj^cktes vara 

 oval').' A ett annat förmodligen i bakre stjertafd el ningen 

 stympadt exemplar i Stavangers museum i Norge, af 3000 mill:s 

 eller 10 fots totallängd, har E. Collett enligt bref till Lutken 

 iakttagit fullständige bukfenstrålar, som voro omkr. 1380 mill. eller 

 4 fot 6 t. långe, och som efter hela sin längd voro kantade med 

 en smal hudflik och vid spetsen hade en utbredd dylik flik, 

 som var inskuren i 3:ne lober och liksom försedd med ribbor. 

 Lindroth har blott otydligt sett den vid spetsen varande fliken 

 och säger derföre, att den (bukfenstrålen) "syntes hafva slutats 

 med en utbredd hinna", hvilken han med punkter å figuren 

 antydt såsom oval. Lutken har medelat en af läkaren Näalsö 

 gjord teckning öfver det Färöiska exemplaret i Köpenhamns 

 Universitets zoologiska museum, enligt hvilken bukfenstrålens 

 vid spetsen belägna utbredda hudskifva var treflikig. Enligt 

 Francis Day har Wright beskrifvit denna skifva såsom oval, 

 utan inskärningar. Möjligen kunna dessa hafva uppkommit 

 genom någon Isesion, hvarigenom äfven den något utbredda 

 loben på sidan utom strålens midt kan hafva försvunnit å det 

 Stavangerska exemplaret. A det Wrightska exemplaret var 

 denne fenstråle 4 fot eller 1200 mill. lång. A det Bergenska 

 exemplaret har den således varit ovanligt kort. — Hvarje spår 

 af analfena och stjertfena saknas. Möjligen har den såsom 

 mycket ung spår till den senare, hvilka spår man trott sig 

 finna hos Regalecus gladius från Medelhafvet, hvars stjertspets 



1) Vi kunde ej se, huruvida denna yttersta flik hade några inskär- 

 ningar. På det hela tycktes mig denne bukfenstråle förete största likhet 

 med den hos Beg. gladius i Eégne Aninial illustre afbildade, med undan- 

 tag deraf att å denne senare den smale frän basen utgående hudfliken i 

 inre eller bakre kanten icke blifvit iakttagen. 



