510 Slägtet Luinpcnus. 



någon individiiel vexling, ehuru den i allmänhet hos större 

 individer ligger något längre framme. Hos de "ime större an- 

 förda exemplaren är kroppens höjd framom stjertfenaus bas 5 

 mill. och hos det 3:dje ex. är den -i d:o. Hos det största ex- 

 emplaret är störste tjockleken, öfver locken, */io t- ^ller 12 

 mill., och således icke betydligt mindre än höjden. Af dessa 

 mått kunna vi emellertid finna, att den har en mycket smärt 

 och långsträckt kroppsform, som hos äldre är betydligt smärtare 

 än hos yngre samt än hos dem af föregående arten. Liksom 

 de är den framtill föga hoptryckt eller nästan trind. Bakåt 

 är den allt mera hoptryckt, så att den bakre delen af stjer- 

 ten är ganska tunn. — Hufvudet är temligen långt, dock med 

 kort och trubbig nos, som, betraktad från sidan, är trubbigt 

 tillspetsad, och, sedd ofvauifrån, är afrundad. Hufvudets längd 

 är i förhållande till totallängden i mån af åldern underkastad 

 betydliga vexlingar, liksom kroppshöjden, så att den enligt Col- 

 LETT hos de äldre innehålles 8 till 10 och hos de yngre 5 till 

 7 ggr i nämnda längd'). Hos det anförda största exemplaret 

 är hufvudets längd till bakre spetsen af lockets hinuartadel^r- 

 längning 1 '/no t. eller 32 mill., och denna innehålles således 

 7 Vs ggi" i totallängden. Hos det 2:dra i ordningen är dess 

 längd 7io t- eller 27 mill. och hos det 3:dje d:o ^j^ t. eller 

 24: mill., och innehålles således hos det förra 8-/3 och hos det 

 senare 9 ggr i totallängden. Dessa mått, enligt hvilka det 

 minsta exemplaret har jemförelsevis minsta hufvudet, harmo- 

 niera således icke med det nämnda allmänna antagandet, och 

 visa, att, om än detta under normala förhållanden i allmänhet 

 eger sin giltighet, kan det dock på grund af individuella och 

 lokala variationer vara förenadt med åtskilliga undantag. Hvad 

 det först nämnda exemplaret beträffar, är hufvudets ovanliga 

 storlek hos det utan tvifvel beroende af lokalen samt analog 

 med den, som Östersjöns sill i allmänhet företer vid jemförelse 

 med vesterhafvets, men i afseende på de andra 2:ne exemplaren 

 tår undantaget betraktas såsom beroende af individuel variation. 

 Att det nämnda antagandet eger sin allmänna giltighet ådaga- 

 lägges derigenom, att enligt Skandinavisk Fauna hos de båda 



1) Vi hafva redan för länge sedan å ofvan anförda ställe antydt denna 

 vexling i proportionen mellan hufvudets längd och totallängden, och seder- 

 mera har den blifvit utförligare framstäld i Skandinavisk Fauna. 



