Bergstubbeu. 601 



livilka den bakerste på stjertfenaus bas. 'ime långsgående band 

 af svarte fläckar på ryggfenorna och ofvan dem mindre tydlige 

 sådane af blekare färg. 



Bergstubben upptäcktes först af A. W. Malm i GuUmar- 

 tjärden i Bohuslän 1852, men beskrefs ej af honom förr än 

 18G3. Sedan dess har den af honom blifvit anträffad på flera 

 ställen i samma trakt i Bohusläns skärgård, ehuru den derstä- 

 des icke är allmän och tyckes vara sporadisk. De ställen, der 

 den af honom erhållits, äro följande: Löken innanför Gåsö, Hå- 

 garnsskären, Kyrkösund och Vesviken, norr om Lunnevik, på 

 insidan af Gräsön. Enligt C. A. Hansson^) förekommer den 

 "här och hvar vid steniga stränder och bergväggar bland tån- 

 gen" i norra Bohusläns skärgård. Den förekommer emellertid 

 utan tvifvel längre söderut vid vår vestra kust, åtminstone ned 

 till Öresund, då G. Winther uppgifvit-), att han tagit den vid 

 Kallebodstrand i närheten af Köpenhamn. Honorna äro i all- 

 mänhet talrikare än hanarne. — Vid Norge förekommer den 

 vid de södra och sydvestra kusterna af detta land, och synes 

 der vara talrikare än i Bohuslän. Collett har funnit den tal- 

 rik i Christianiafjorden vid de flesta steniga stränder derstädes, 

 och han har under hela sommaren kunnat insamla den der i 

 mängd. Vid Norges sydvestra kust har den enligt Coli,ett af 

 G. 0. Särs blifvit tagen utanför Stavanger, och vi hafva tagit 

 den vid Haugesund och Bergen, och Collett har tagit den 3 

 mil norr om Bergen. — För öfrigt förekommer den enligt Fkan- 

 cis Day vid England samt vid Norra Frankrikes till Engelska 

 kanalen gränsande kust. 



1 afseende på dess lefnadssätt hafva både Malm och Col- 

 lett iakttagit, att den gerna håller sig på stenig botten och 

 vanligen i närheten af klippiga stränder, men den sist nämnde 

 äfvensom vi sjelfve hafva dock erfarit, att den derjemte håller 

 sig på sandbotten. Den står nere på bottnen, och väljer ofta 

 klippor och stenar med sluttande sidor, på hvilka den står stödd 

 af sina bukfenor. Stundom träffas den på -I— 5 famnars och 

 stundom på mindre djup, och någon gång nära under hafsytan, 

 inne vid strandbrädden, då vädret är lugnt och stilla. Un- 

 garne träffas på något djupare vatten, och äro sannolikt mera 



1) Öfver&. af K. Vet. Akad-.s Förh. 1880, N:o 4, pag 20. 



2) Prodr. Ichthyol. Dan. mariiiffi ; Naturhist. Tidskr. 3 Esekke, 12:tc 

 Bd. pag. 18. 



