64(:) Slägtet Crysfallogobius. 



ryggfena och bukfenor, ehuru mindre utbildade än hos de ähire 

 hanarne. dock icke äro rudimentära. De yngre honorna äro 

 naturligtvis ännu smärre och spensligare till kroppsformen, 

 och hafva ännu mindre och mera tillspetsadt hufvud än de 

 äldre d:o. 



Glasbulten är en i allmänhet sällsynt hafsfisk. Vid Sve- 

 rige har den endast en gång, i Juli 1877, anträffats af A. W. 

 Malm (anf. st.), som vid.Gåsön, strax sydost om Löken, i trak- 

 ten af Lysekil, fann ett par exemplar (hane och hona), som 

 händelsevis följt med de för fångsten af annan fisk utsatta 

 och från 14 famnars djup uppdragna gamen. — Vid Norge har 

 den deremot flera gånger erhållits, ehuru den äfven der synes 

 vara temligen sällsynt, och är mycket vexlande i sitt uppträ- 

 dande enligt CoLLETTs iakttagelser. Första gången blefvo 5 

 exemplar tagna vid Steen nära Bergen af P. Stuwitz i Decem- 

 ber 1 834, och något af de följande åren togos ett par exempl. vid 

 Askevold i norre delen af Bergens stift af framl. Stiftsamtmannen 

 Christie. Ett par exemplar blefvo tagna med bottenskrapa i 

 Juli 1848 af framl. Akad. Adjunkten, Baron Magnus von Duben 

 vid Grips fiskläge utanför Christiansund. Dessa hade, förmod- 

 ligen under bottenskrapans uppdragning, inkrupit uti tomma 

 bon eller tuber af masken Chcetopterus norvegicus. Sedermera 

 har den åtskilliga gånger blifvit tagen, dels af Professor G. O. 

 Särs vid mynningen af Hardangerfjorden och i Christianialjor- 

 den, och dels och i synnerhet af Konservator E. Collett i sist 

 nämnde fjord, hvarest den senare en och annan gång under 

 sommaren lyckats erhålla icke så få exemplar. Dessa hafva 

 derstädes erhållits mellan öarna utanför Christiania, och med- 

 följt upp till vattenytan de finmaskade garn, med hvilka man 

 fångat makril, skarpsill och ungar af vanlig sill, och med hvilka 

 då äfven klarbulten blifvit uppdragen. Då de kommit upp, 

 hafva de på grund af expansionen af den i deras bukhåla inne- 

 hållne gasen icke kunnat nedgå i vattnet igen, utan blifvit lig- 

 gande i vattenytan, ehuru de icke uppdragits från något större 

 djup (1 — 15 famnars); Då deras kropp företer en ännu lösare 

 konsistens än den hos den närmast föregående arten, har denna 

 företeelse naturligtvis samme orsak som hos den. Enligt ett se- 

 nare benäget meddelande i bref till oss från K. Collett, hade 

 han sedermera blott en enda gång i"Christianiafjorden lyckats 

 erhålla den i något större antal, nemligen den ll:te Juni 1879, 



