702 Slägtet Liparis. 



genom sin förekomst vid Spetsbergen och Grönland visar sig 

 såsom en högnordisk eller Ishafsfisk, så får man antaga, att 

 den liksom de båda nämnda djurarterna, i norre Östersjön och 

 Bottniske Viken är en qvarlefva från isperioden, och att den 

 dit inkommit under den tid, då dessa haf stodo i samband med 

 Hvita Hafvet^). Vid vår vestra hafskust har den, så vidt vi 

 hafva oss bekant, icke hos oss erhållits söder om Bohusläns 

 skärgård, hvarest äldre exemplar tyckas vara mycket sällsynta, 

 men hvarest unga sådana enligt vår och A. W, Malms erfaren- 

 het icke fås så synnerligen sällan. Troligtvis förekommer den 

 dock sydligare derstädes, emedan den enligt Lutken och G. Winthek 

 blifvit tagen vid Helleba^k på Danska sidan strax norr om Öre- 

 sund. — Vid alla Norges hafskuster är den enligt K. Collett 

 icke sällsynt, åtminstone unga exemplar, ehuru äldre sådana 

 fås mera sällan. Vi hafva vid Norges vestra kust, på ringa 

 djup (G — 10 famn.) stundom funnit unga ex. icke vara säll- 

 synta bland tången och på skalbotten. Enligt Collett är den 

 dock vid de nordligaste kusterna af Norge talrikare än vid de 

 sydligare, och blir större vid de förra, samt träffas der stundom 

 vid stranden på så ringa djup, att den kunnat tagas med hand- 

 håf, hvilket förhållande öfverensstämmer väl med dess ursprung- 

 liga natur af Ishafsfisk. — Den har för öfrigt en mycket 

 vidsträckt geografisk utbredning i den nordiska regionen, då 

 den förekommer vid Norra Amerikas östra kust ned till Cap 

 Cod, vid Grönland, Spetsbergen, Island och enligt S. Loven 

 (anf. st.) Kamtschatka, samt söder ut vid kusterna af England 

 och norra kusten af Frankrike. 



Beträffande dess lefnadssätt känner man endast, att den är 

 en s. k. bottenfisk, som merendels håller sig vid bottnen och 

 der suger sig fast med sugskifvan vid diverse föremål-), och 

 dervid enligt Ekström böjer stjerten om åt venster samt lägger 

 den intill venstra sidan af främre kroppen, så att den derigenom 



1) Vi hänvisa för öfrigt till S. LovÉN: Till frågan om Ishafsfaunans 

 fordna utsträckning öfver en del af Nordens fastland; Öfvers. af K. Vet. 

 Akad;s Förh. 1862, pag. 463 & 465. — Troligtvis har den under isperio- 

 den i Östersjön haft större dimensioner än den nu har, såsom förhållandet 

 utan tvifvel äfven varit med Cottus quadricornis och Idothea entomon. 



2) Vi hafva iakttagit, att exemplar, som i många år legat i sprit, 

 fastnat med sugskifvan vid det föremål hvarpå de blifvit lagda med bu- 

 ken nedåt. 



