22 Slägtet Lycotles. 



fjällbetäckningen underkastad någon individuel variation. — 

 SidoUnien är enkel ocli ligger särdeles långt nere. Hos de 

 fleste är den väl tydlig och är lätt att iakttaga, åtminstone 

 i den förste halfdelen. Från gälspringans öfverste vinkel tager 

 den sin början och går derefter hastigt och snedt nedåt ungef. 

 under midten af bröstfenan, hvarefter den rigtar sig nästan rakt 

 bakåt och löper parallelt med bukens profillinie i ringa höjd 

 ofvan den, tills den når ungef. den 25:te strålen i analfenan, 

 d. v. s. nästan midten af denna fena. Der tyckes den hos de 

 fleste upphöra eller blifva otydlig. Hos somlige kan den dock 

 fullföljas längre bakåt, sedan den å nämnda ställe gjort en 

 krökning nedåt nästan till basen af analfenan, hvarifrån den 

 då fortlöper ända till stjerteus spets. Dess porer äro små, hvit- 

 aktiga och sammanbundna genom en smal linie af samme färg. 

 — Färgen är mörkt rödaktigt grå eller brungrå i alla åldrar, 

 utan spår till band eller fläckar. Fjällen äro obetydligt ljusare 

 än bottenfärgen. Buksidan är endast obetydligt ljusare än den 

 öfre sidan, men hufvudets undre sida är något ljusare än den 

 öfrige delen af kroppen. Munhålan är hvit. De yngre äro 

 något ljusare än de äldre och hafva rygg- och analfenorna brun- 

 aktigt röda, och den blåsvarta bukhinnan är hos dem genom- 

 skinande. — Appendkes pyloricce saknas. 



Tveune små ungar, som af Collett med någon tvekan hän- 

 föras till denna art, hafva tagits med botteuskrapa på "Hav- 

 broens" yttre stupning utanför Lofoten och Helgeland i Norge 

 på 350 och 457 famnars djup, och denne är, så vidt hittills 

 blifvit utrönt, den sydligaste lokalen för den samma. Fem 

 större och mer eller mindre utvuxna exemplar hafva tagits 

 vester om Hammerfest i Norge på 1110 famnars djup. För 

 öfrigt har den erhållits vid Beeren Eiland och Spetsbergen på 

 260 till 133.3 famnars djup, och tillhör således företrädesvis 

 de stora djupen och den högre norden. A alla ställen der den 

 tagits, med undantag af ett, har temperaturen varit under O 

 (från —0,7" C. till —1,6° C.) och detta har gifvit anledning 

 till artnamnet frigidus. 



Beträffande dess lefnadssätt känner man endast, att dess 

 föda utgöres förnämligast af kräftdjur och bland dem i synner- 

 het af Amphipoder och Isopoder. Såsom fångad visade den sig 

 trög och höll sig liggande på bottnen i till hälften hoprulladt 

 läge, ungefär pä samma sätt som tåaglaken. Då den lades på 



