Torsken. 41 



hjernskålens öfre sida, genom dess skarpe och bakåt jemnt di- 

 vergerande sidokanter, genom de breda, sammansmälta och öf- 

 ver ögonhålorna radicärt skulpterade pannbenen, och derigenom 

 att de ihåliga utskott å sidonackbenen (motsvarande condyli 

 occipitales)^ med hvilka de främre ledutskotten å l:sta kotan 

 artikulera, sitta långt framom och ofvau basilarbenets bakre 

 ände, som således bakåt utskjuter bakom sidonackbenen. Basilar- 

 benet är här temligen trindlagdt och öfver dess skarpe sido- 

 kanter obetydligt bredare än högt. Det begränsar nack- 

 hålet undertill, och sidonackbeuen begränsa det på sidorna och 

 äfven upptill, emedan öfre nackbenet blott stöter intill det upp- 

 till, innanför sjelfva öppningen. De 'itne större foramina å 

 sidonackbenen, hvarom talas i l:ste delen, sid. 4, äro stora 

 och tydliga och hos äldre individer ungefär lika stora, då der- 

 emot hos yngre det öfre och bakre är mindre än det andra. 

 Sidonackbenen äro icke, såsom hos föregående fiskarne varit 

 vanligt, försedda med egentlige ledknappar för artikulationen 

 med l:sta kotan, emedan de ofvan uämuda utskott å de samma, 

 som förmedla denna artikulation, och således motsvara ledknap- 

 parne, ehuru vid spetsen broskbärande, med aifallande brosk, 

 dock äro ihåliga och således icke kunna betraktas såsom någre 

 egentlige ledknappar, enligt hvad redan ofvan, sid. 17 blifvit 

 yttradt. Sidonackbenen äro stora och baktill urhålkade, men 

 ä midten med en stark, med det nämnda utskottet samman- 

 hängande rygg. Öfre nackbenet är starkt utbildadt och sträcker 

 sig ned till nackhålets öfre vinkel. Det utlöper upptill och 

 baktill i en tunn vertikal skifva eller kol, som är mycket stor 

 och sträcker sig längre tillbaka än både basilarbenet och ossa 

 pterotica. Denne köl fortsattes långs midten af samma bens 

 öfre sida, och der framom till ungefär midt öfver ögonhålorna 

 af en långs gränsen mellan de båda sammansmälta pannbenen 

 gående köl. Såsom vanligt sträcker sig öfre nackbenet fram 

 till pannbenen, och skiljer så väl ossa parietalia som o. epoiica 

 från hvarandra. O. epotica äro baktill nedåt tunna och hop- 

 tryckta, men å öfre sidan något utbredda, der den öfre grenen 

 af det klykformiga posttemporal benet är fästad. De utskjuta 

 bakåt på långt när icke så mycket som de bakre utskotten på 

 ossa pterotica. Dessa senare utskott sträcka sig långt till- 

 baka i öppningen mellan båda grenarne å posttemporal benen. 

 Det i synnerhet karakteristiska för detta kranium är den be- 



