62 Slägtet Gadus. 



Merlangus Linnet, A. V/. Malm-, Göteb:s och Bohusl:s Fauna, pag. 485 

 — 1877. 

 ., vulgaris, E Moreau : Hist. iiat. des Poiss. de la Fraiice, T. 111, 

 pag. 239. — 1881. 

 Gadus merlcmgtis, Francis Day: The Fishes of Great. Britain & Ireland, 

 Part. IV, pag. 290, pl. LXXXll. - 1882. 

 „ vulgaris, MöBius & Heincke: Die Fische der Ostsee, pag. 76. — 

 1883. 

 Dess vanliga Svenska namn är Hvitling, men den benämnes äfven 

 stundom af fiskarena Willing. I Norge bär den namnen Hvidling, Witting, 

 Kvitling, Blege, Bleging och Lysing. 



Anm. Den har af Cuvier (Régne Anim. 2:e éd. T. 3 p. 332) blif- 

 vit uppstäld såsom typ för ett särskildt genus eller generisk grupp, och 

 många senare författare hafva följt hans exempel i detta afseende. Dess 

 skelettbyggnad öfverensstämmer emellertid fullkomligt med torskens ocii 

 lemnar lika litet som dess yttre karakterer stöd för en sådan äsigt. 



Beshr. Deu ernår icke någon betydligare storlek, och dess 

 totallängd hos oss öfverstiger sällan 18 till 19 tum dec.m. eller 

 540—570 mill. Dess vanliga längd är 7—10 t. eller 210— 

 300 mill. — Hvitlingen är i allmänhet af en något smärtare 

 kroppsform än torsken och koljan. Största kroppshöjden, som 

 hos den romstinna honan naturligtvis är störst, innehålles om- 

 kring 5 ggr i totallängden hos henne och äfven eljest då'buken är 

 utspänd, och omkring 6 ggr eller något mera i den samma hos 

 hanen, då buken ej är utspänd. Hos unge individer af 5 — 6 

 tums dec.m. längd innehålles största kroppshöjden, belägen öfver 

 anus, omkr. 5 72 ggi" i totallängden. Hos hanarne aftager 

 kroppshöjden mera långsamt bakåt, tills den strax framom stjert- 

 fenaus bas blott utgör mellan 1/3 och V4 ^f största kropps- 

 höjden, eller mellan 1/4 och V5 af hufvudets längd. Kroppen 

 är temligen hoptryckt, och dess tjocklek öfver locken är något 

 större än '/j ^^ största kroppshöjden. Anus har sitt läge ovan- 

 ligt långt fram, föga bakom den främste '/a ^^ totallängden, 

 och under 3:dje eller iide strålen i l:sta ryggfenan. -- Huf- 

 vudet är temligen stort, och dess längd innehålles omkr. 4 ggr 

 i totallängden. Sedt från sidan, har det en temligen långsträckt 

 konisk form, med öfre och undre profiUinierna konvergerande 

 nästan lika mycket emot deu snedt trubbige uosspetsen. Sedt 

 ofvanifrån, har det uosspetsen afruudad. Munnen är stor och 

 munvinkeln är under ögats framkant och bakre änden af öfver- 

 käksbenet något framom ögats midt. Nosspetsen skjuter tem- 

 ligen långt framom spetsen af underkäken. Hakan saknar ut- 



