Hvitlintjen. 67 



vid Hela. och fångas alla årstider i Kielerbugten. I södre delen 

 af Öresund är den enligt Astköm') icke sällsynt och fångas 

 mest vid Pingsttiden, men äfven under hösten och vintern. I 

 norre delen af Öresund är den enligt N. O. Schagekstköm en 

 af de allmännaste fiskar och fås derstädes ej sällan af 13 — 15 

 tums dec.m. eller 390—450 milhs totallängd. Vidare emot 

 norden är den under alla årstider allmän vid hela vår vestra 

 kust upp till Norge, samt derefter vid Norges kuster upp till 

 Finmarken, der den är mera sparsamt förekommande, ehuru 

 iakttagen upp till Nordkap. För öfrigt förekommer den söder 

 ut allmän vid England och enligt Mokeau äfven vid norra och 

 vestra kusterna af Frankrike ned till mynningen af floden Gi- 

 ronde; men den är sällsynt i Gascognerbugten. Enligt Stein- 

 DACHNEK-) är den sällsynt vid Spaniens norra och östra kuster, 

 men temligen allmän i Adriatiska Hafvet, och förekommer äfven 

 i Svarta Hafvet, emedan den, enligt honom, till arten är syno- 

 nym med den af Nordmann i Faune Pontique beskrifne Gaclus 

 euxinus. Den har icke anträffats vid N. Amerika eller Grön- 

 land, och enligt Chr. Lutken^) ej heller vid Island, ehuru 

 Kröyer (anf. st.) uppgifver dess förekomst vid södra Island och 

 vid Färöarna. 



Dess stora gap och starka tandbyggnad utvisa, att den är 

 t^n glupsk roffisk, fullt jemförlig med torsken i detta afseende 

 och vida glupskare än koljan, ehuru den på grund af sin rin- 

 gare storlek icke besitter deras styrka. De, som sysselsätta sig 

 med dess fångande med krok och handsnöre, erfara nogsamt 

 detta af den snabbhet och glupskhet, hvarmed den sluker kro- 

 ken med betet, hvilken omständighet gör denna fångst till ett 

 af de angenämaste tidsfördrif, då det gäller att utöfva fisket 

 såsom sådant, och till ett rätt inbringande fiske, då det är 

 frågan om att skaffa sig en sund och välsmakande spis. Den 

 slukar företrädesvis kräftdjur (räkor och tångloppor m. fl.) och 

 smärre fiskar, i synnerhet silluugar och tobis och fiskyugel i 

 allmänhet, men den försmår ej heller blötdjur och maskar, 



1) Några iakttagelser rörande Vertebrerade djur, som förekomma i 

 trakten af Lomma. Lund 1859, pag. 30. 



2) Sitzungsber. d. math. naturwiss. Cl. d. Kais. Akad. d. Wissensch. 

 in Wien. Bd. LVII, l:ste Abtheil. pag. 703-704. 



3) Vidensk. Meddelels. fra den naturhist. Foren. i Kjöbenli. 1881, 

 pag. 253. 



