82 Slä2;tet Gadus. 



aktigt grågul, hvilkeu färg nedåt sidorna är ljusare, med stark 

 skiftning i kopparglans. Hufvudet nedtill och buken stundom 

 ljusare och stundom mörkare silfvergrå och glänsande, med 

 skiftning i messingsgult upp åt sidorna. Fenorna, med undan- 

 tag af bukfenorna, med en ljusare brunaktig färg, och emot 

 eller vid spetsarne eller kauterne mörkare, svartaktiga, hvilket 

 senare dock icke är förhållandet med bröstfenorua, hvilkas bas 

 deremot ofta upptill är skuggad af en mörkt brunaktig färg. 

 Bukfenorna hvita. Underkäkens spets ofta svartaktig. Kropp 

 och fenor öfversållade med små svarte punkter. Iris silfver- 

 hvit, med guldgul glans och svartgrå skuggning och en guld- 

 gul ring närmast pupillen. En del förete en mörkt gråbrun- 

 aktig eller t. o. m. nästan svartbrunaktig färg på ryggen och 

 öfre delarne af kroppssidorna, och en mörkt skuggad silfvergrå 

 färg på buken, samt en mörkare brunaktig sådan på de verti- 

 kala fenorna och bröstfenorna. Hos desse äro de svarte punk- 

 terne tätare hopade. 



Glyskoljan tillhör egentligen icke Östersjön och har aldrig 

 anträffats vid någon Svensk Östersjökust, men har dock enligt 

 MöBius & Heincke en gång i November 1874, erhållits i Kieler- 

 bugten. Den går emellertid ganska långt söderut i Okesund, 

 då enligt C. P, Åstköm (anf. st,) några få exemplar af den 

 hvarje år fås i garn i trakten af Lomma derstädes. Den upp- 

 gifves af N. 0. SchagerstkömI) såsom högst sällsynt i Öresund 

 i trakten af Landskrona, och i Skandinavisk Fauna anföres den 

 såsom sällan förekommande i Öresund. Att den icke egentli- 

 gen förekommer i Östersjön och är så sällsynt i Öresund beror 

 utan tvifvel derpå, att den dels skyr bräckt vatten och dels 

 söker bergbotten. Enligt Skand. Fauna fås den icke så sällan 

 vid Xullaberg i Skåne, i sydligaste Kattegat, på stenbotten i de 

 så kallade lärarna vid de brante och öfverhängande bergväg- 

 CTarne. Vid kusten af Halland och Bohuslän är den på pas- 

 sande lokaler (bergbotten) icke sällsynt, och fås der alla års- 

 tider på 12—20 famnars djup. Ehuru den icke fångas i större 

 mängd, kan den dock der betraktas såsom en allmän fisk, en- 

 ligt hvad som uppgifves af Carl Cederström -). Talrikare är 



1) Physiogr. Sällsk:s i Lund Tidskr. 2:dia haft. 1838, pag. 298. Den 

 upptages här under namnet Gadus lusvus. 



2) Öfvers. af K. Vet. Ak:s Förh. 1876, N:o 4, p. 66. 



