Gadus iiavaga. 1 19 



äv bred, och gälhinnans strähir äro 7. Munnen är temligen stor, och mun- 

 vinkeln är framom och bakre änden af öfverkäksbenet är under ögats fram- 

 kant. Hufvudet är fjällbetäckt på hela öfre sidan, med undantag af nos- 

 iipetsen, samt pa gällocken, kinderna och underkäkens grenar. Näsborrarne 

 äro små och rundade och iingef. lika store och sitta närmare ögat än nos- 

 spetsen, den främre något framom ocli innanför den bakre. — Tänderna 

 äro små, spetsiga och krökta inåt eller bakåt, och sitta kardlikt på mellan- 

 käksbenen, och de, som der sitta i yttersta raden äro något större än de 

 andra. På underkäken sitta de i 2 till 3 irreguliera rader, och ])å jilog- 

 benet bilda de ett trubbvinkligt band, och alla der äro små. På sidorna 

 af underkäken äro några något större. — l:stn ryggfenan börjar ett godt 

 stycke bakom bröstfenornas fästen, och dess längd är större än dess höjd, 

 och dess öfre s]»ets är temligen trubbig. Den slutar öfver anus och har 

 12 till 14 (vanligen 12—13) strålar. — 2:dra ryggfenan, som är väl skild 

 från den l:sta samt är något lägre än den, har den vanlige trubbvinkligt 

 trianguläre formen samt 16 till 20 i vanligen IS— 20) strålar. — 3:dje 

 ryggfenan, som är något längre skild från den 2:dra d:o än denna från 

 <len l:sta, samt är något litet lägre än den förra, har den öfre kanten af- 

 rundad och 20 till 24 (vanligen 20-22) strålar. — l-.sta analfenan är 

 längre än de andra, och har undre kanten afrundad samt 21 till 24 (van- 

 ligen 21—22) strålar. — 2:dra analfenan är väl skild frän den l:sta, och 

 börjar under början af den 3:dje ryggfenan, men räcker något längre till- 

 baka än den, och har samme form som den samt 22 till 24 (vanligen 22) 

 strålar. — Bröstfenorna äro temligen små och räcka icke till anus, samt 

 äro af en elliptisk och trubbigt och snedt tillspetsad form och hafva 21 

 strålar. — Bukfenorna, som äro fastade framom bröstfenornas fästen, äro 

 kortare än dessa fenor samt äro lancettformade, med långt utdragen spets, 

 emedan deras 2;dre stråle är trådformigt förlängd. Deras strålar äro 6, 

 som alla hafva frie spetsar, och af h vilka den l:ste är näst den 2:dre den 

 längste. — Sfjertfenan är mycket grundt utringad eller nästan tvär, och 

 har 26 fullständige och grenige och ofvan och nedan 11 ofullständige och 

 icke grenige strålar. — Fjällen äro mycket små och för det mesta rundade 

 ■c ;cloidfjäll, och de sitta tätt och betäcka hvaraudra mer eller mindre spån- 

 likt. På fenorna förete de det vanliga förhållandet. — Sidolinien är full- 

 ständig och hvitaktig, och bildar en svag båge öfver bröstfenan och kröker 

 sig temligen tvärt nedåt under den 2:dra ryggfenan. — Färgen är ganska 

 lik torskens, men är något ljusare än dennes vanligen är. Ofvan är den 

 ljust gråbrunaktig eller gråaktig, med talrike smärre svartgråaktige eller 

 brunaktige, icke skarpt markerade fläckar. Pä sidorna öfvergår denne färg 

 i silfvergrå, med mörke punkter, och på buken är den silfverhvit. På si- 

 dorna och undertill har den oräknelige svarte punkter. Iris silfverhvit, med 

 svag messingsgul anstrykning ocli svai-taktig skuggning upptill. 



Enligt Melä (anf. st.) förekommer denna lilla torskart vid Murman- 

 ska kusten vester om Hvita hafvet, ehuru der sällsynt, och vi hafva der- 

 för velat fästa uppmärksamheten på den, då den möjligtvis någon gång 

 kan blifva anträtfad vid Norska Östfinmarkens kust. Enligt Koelreuter och 

 Lkpechin och enligt livad vi sjelfve erfarit förekommer den talrik i Hvita 



