Långan. 137 



äro proportionsvis längre än dennes och ungef. 1 -/s ggi' längre 

 än de förra, då de hos torsken knappt äro 1 '/.^ ggr längre än 

 nämnda ben. Derjemte äro de baktill starkare vridna. Under- 

 käken är längre och dess grenar smalare än torskens, med 

 större postglenoidutskott. Gällocksapparatens ben likna i det 

 allra närmaste dem hos torsken, men lockets bakre kant är 

 grundare iirbugtad. 1 öfvereusstämmelse med de längre käkarne 

 äro tiingbeushornen äfven längre än hos torsken. — O. basi- 

 branchiostegale är tjockare och mera långsträckt, nästan med 

 form af en strumpläst. Svalgbenen äro lika dem hos torsken. 

 — Kotorna likna i det närmaste dem hos torsken, men den 

 l:sta har neuralbågeu, sedd från sidan, upptill bredare, och 

 liera (5—6) af de närmast följande kotorna hafva å sidorna af 

 kroppen och till dels af nedre delen af neural bågen en grop, hvari 

 sitter ett tjockt och kort, utåt något utbredt refben. Kotornas 

 antal är 64 — 65, af hvilka 26—27 äro bålkotor. Alla bål- 

 kotorna, med undantag af den I:sta, bära refben. — Post- 

 temporal benen äro gaifel- eller klykformiga, liksom hos torsken, 

 men klykans undre gren är kortare och knappt hälften så lång 

 som den öfre. Öfre nyckelbenet och nyckelbenet äro något bre- 

 dare än dennes, och det senare jemförelsevis kortare och med 

 den öfre ändens bakre hörn mera bakåt utstående. Skulder- 

 bladet och korpbenet förete enahanda form med torskens. Bäcken- 

 benen hafva samma utveckling som hos denne, men afvika der- 

 igenom, att det inre utskottet vid bakre änden är längre än 

 hos honom, och ungef. lika långt som det främre d:o. 



Långan har, så vidt kändt är, aldrig erhållits vid någon 

 Svensk Östersjökust, men enligt Möbius & Heincke (anf. st.) 

 har den en och annan gäng fångats i sydvestra Öster.sjön i 

 Kielerbugten under vintern, i December och Januari månader. 

 Både enligt vår erfarenhet och enligt hvad som anföres af S. 

 Nilsson och N. O. Schageeström ') förekommer den sällan i 

 Öresund och blott i dess nordlige del, samt endast mindre och 

 yngre individer. Utanför Öresund, i sydligaste delen af Katte- 

 gat i närheten af Kullaberg i Skåne fås den deremot ej så 

 sällan, ehuru icke ofta samt blott på större djup. I Bohusläns 

 skärgård förekommer den temligen allmän, i synnerhet under 

 efterhösten och vintern, men det är för det mesta blott yngre 



1) Physiogr. Sällsk:3 i Lund Tidskr. 1838, 2:dra iuift. pag. 302. 



