Laken. 153 



miustoue fråu och med Kalmar län upp till Finske gränseu, 

 meu den är fåtalig i deu först nämnde delen af denne skär- 

 gård. — I Norge är laken enligt Ii. Collett hufvudsakligeu 

 inskränkt till 2:ne skilda distrikter af landet, nemligen ett syd- 

 ligt, som omfattar de sydöstlige delarne af det samma, söder 

 om Trondbjemstjorden, och ett nordligt, som utgöres af den 

 nordlige delen af Tromsö amt och hela Finmarkens amt Den 

 saknas deremot i hela det mellanliggande, öfver -1 breddgrader 

 långa området, äfvensom i trakterne vid hela sydvestra kusten. 

 Denna egenhet i dess utbredning i Norge är redan antydd af 

 Nilsson i Skandinavisk Fauna. — Utom den Skandinaviska 

 halfön förekommer den i hela Europa, med undantag af de allra 

 sydligaste delarne af denne verldsdel, såsom Iberiska Halfön, 

 södra Italien m. fl. ställen, och enligt Pallas förekommer den 

 i Sibirien ända till floden Lena och till den Chine.-iske oceanen. 

 MCtjligen är den i N. Amerika (i Nya England och de stora 

 insjöarnes region och längre norr ut i Cauada) förekommande 

 Lota lacustris blott att betrakta såsom en varietet af den 

 (ehuru såsom vi ofvan yttrat Chk. Lutken förmodar, att den 

 utgör en skild art) och i så fall är den utbredd öfver en stor 

 del af de nordliga trakterna af denne verldsdel. Den har så- 

 ledes en mycket vidsträckt geografisk utbredning i den norra 

 hemisferens tempererade och nordliga trakter. I Finland är 

 den enligt Malmgken och Mela högst allmän så väl uti de 

 färska vattnen som i skärgårdarne i Finske och Bottniske Vi- 

 karne. I Danmark är den enligt Kröyer sällsynt och träftas 

 der endast i några få insjöar. 



Den är i allmänhet trög och dåsig, ehuru den, då det 

 gäller att taga ett rof eller fly undan någon fara, kan röra sig 

 med stor snabbhet, och den är en bottenfisk samt håller sig 

 (i synnerhet de äldre och större) gerna på lös botten. Såsom 

 dess närmaste slägtingar är den en glupsk roffisk och förtär 

 alla slags djuriska ämnen, t. o. m. sådana som äro stadda i 

 upplösning. Den är äfven en stor romätare, och infinner sig 

 på andra fiskars lekplatser, för att sluka deras lagda rom, men 

 sparar ej heller sin egen. Den slukar emellertid helst småfisk, 

 företrädesvis nors, då sådan finnes att tillgå, men derjemte di- 

 verse andra vattendjur, såsom kräftor, maskar, blötdjur m. fl. 

 Utom vid lektiden håller den sig i allmänhet spridd, och van- 

 ligen träffas blott ett par eller tre individer i granskapet af 



