214 Slägtet Araraodytes. 



Näsborrarne äro små, imgef. likstora, och den bakre af en oval 

 eller elliptisk och den främre af en aflång form, och de sitta 

 temligen nära intill hvaraiidra samt dubbelt närmare ögat än 

 nosspetsen, och ingendera af dem har någon hudflik vid kanten. 

 Ögonen äro små och rigtade åt sidan, och hvartderas longitu- 

 dinella eller horisontelle diameter utgör hos de äldre omkr '/s 

 och hos de yngre något mera än '^ af nosens längd, och inne- 

 hålles hos de förre nära 10 och hos de senare omkr. 8 ggr i 

 hufvudets längd. Pannans minsta bredd mellan ögonen är hos 

 de äldre ungef. P/o &&i' större än ögats längddiameter och hos 

 de yngre ungef. lika med denne senare. Gällocken äro stora, 

 och locket har formen af en nästan liksidig triangel. Under- 

 locket är väl så stort som locket, och sträcker sig ett godt stycke 

 bakom det, och har en nästan rectangulär form, med undre kanten 

 baktill temligen starkt urbugtad och med den främre änden 

 böjd. A yttre sidan är både det och locket silfverglänsande, 

 det senare dock endast nedtill, och det förra är der försedt med 

 radiära strimmor, som äro mera tyd lika och reguliera på dess 

 främre än på dess bakre och öfre del. Förlocket har foi-men 

 af en nästan rätvinklig vinkelhake, med vinkeln afrundad och 

 med den horisontelie skänkeln längre och smalare än den verti- 

 kale d:o. De båda gälhinnorna äro nära intill hvarandra å 

 undre sidan af gäluäset, men äro dock derstädes åtskilda, och 

 bilda således icke någon gemensam hudflik. Hvardera har 7 

 strålar, af hvilka den bakerste är störst. — Tänder saknas på 

 käkarne och gombenen, men på den främre änden af plogbenet 

 finnas 2:ne sådana, som äro temligen stora och spetsiga samt 

 krökta bakåt och vid basen stöta intill hvarandra, men hafva 

 spetsarne divergerande •). På hvardera underkäkshalfvan är 

 vid främre änden en rundad, icke tandartad benknöl, hvilka 

 båda i förening med öfverkäkens främre ände äro bestämda att 

 sluta till munnen framtill, och dymedelst hålla fast de smärre 

 djur som inkommit i munnen eller blifvit gripna. Svalgbenen 

 äro försedda med små, i ett par irreguliera rader sittande, spet- 



1) I Skandiu. Fauna synes denna arten till en del hafva blifvit föi- 

 vexlad med den följande, då der säges, dels att yngre exemplar icke hafva 

 tänder på plogbenet, och dels att kroppens vuidersätsighet är mycket vex- 

 lande. Hos yngre exemplar, som endast varit lialfvuxna, hafva vi funnit 

 tänderna på plogbenet redan väl utbildade. 



