36-t Slägtet Pleuronectes. 



jestrålar. — Fjällen äro glesa och icke spåulagda, och gle- 

 sare på blindsidan än på ögonsidan, samt äro små och tunna 

 cycloidfjäll af vexlande form : dels rundade, dels ovala, dels 

 ovalt fyrkantiga, dels elliptiska och dels nästan njurformiga. 

 De störstas störste diameter är hos stora äldre exemplar något 

 öfver 2 mill. De hafva å ögonsidan vanligen kärnan närmare 

 den frie änden, samt tätt stående koncentriska strimmor och 

 från kärnan utgående talrika, ehuru något glesare radiära fåror, 

 och utmärka sig derigenom, att dessa fåror ofta upptaga större 

 delen af fjället. Vanligen förete de intet spår till taggar, men 

 stundom anträffas vid våra södra och vestra hafskuster röd- 

 spättor, hos hvilka ögonsidans fjäll i mer eller mindre grad, i 

 synnerhet de pä hufvudet, äro i den frie bakre kanten väpnade 

 med taggar (stundom 10 — \'l och stundom blott 2 — (i), hvar- 

 igenom nämnda sida kännes mer eller mindre straff). Dessa 

 rödspättor öfverensstämma för öfrigt fullkomligt med de van- 

 liga, och öfvergångar dem emellan förefiiinas. På kroppens 

 båda sidor är fjällbetäckningeu utbredd öfver allt samt på 

 ögonsidan äfven på de vertikala fenornas strålar mer eller mindre 

 långt ut från basen, i synnerhet på de å stjertfenan. Spåi- till 

 fjäll förekomma äfven på bröst- och bukfenornas strålar. — 

 Sidolinien är nästan rät, eller bildar en mycket svag båge 

 öfver bröstfeuan, och går derifrån rät långs ryggraden till stjert- 

 fenan. — Färgen på ögonsidan är icke obetydligt vexlande, 

 och är i allmänhet mörkare hos de större och äldre, men före- 

 ter äfven individuella vexlingar. Hos ett större exemplar hafva 

 vi antecknat följande färg: mörkt gråbrun, med olivgrön an- 

 strykning, och på hufvudet och kroppen med rödbrune, af en 

 mörkbrun ring omgifne fläckar, som på de vertikala fenorna 

 för det mesta äro mörkbrune-). Spetsarne af rygg- och anal- 

 fenornas strålar hvite, men eljest äro dessa fenor äfvensom 

 stjertfenan färgade såsom nämnda kroppssidas bottenfärg. Iris 

 silfverhvit, med svag messingsgul anstrykning och med mörk 



1) Denne form har af Gottsche (anf. st. pag. 143) fått namnet Pia- 

 tessa Pseudoflesus, och af Nilsson sedermera benämningen Pleur. lilatessa, 

 vårtet, baltica, och den senare förf. uppgifver, att den vid fiskläget Abekås 

 vid Skånes södra kust kallas horunge, såsom förmodad bastard af röd- 

 spättan och skrubban. 



2) De rödbrune fläckarne hafva gifvit anledning till namnet röd- 

 spätta. 



