382 Slägtet Pleuroiiectes. 



knölarue väl utbildade vid sidolinieii å ögonsidan, med undan- 

 tag af dess bakerste del, meii på blindsidan voro de svagt ut- 

 vecklade och förefuiinos nästan endast vid dess främre del, d. 

 v. s. vid den lille bågen. 



Af denna art kan man egentligen blott urskilja l':ne va- 

 riationer eller af arter ^ nemligen l:o den, som har venstra sidan 

 till ögonsida, och 2:o den, som äfven har blindsidan färgad, 

 emedan de olikheter, som den företer i hänseende till de tag- 

 gige knölarnes eller taggige fjällens mer eller mindre utbred- 

 ning öfver kroppssidorna, i synnerhet a ögonsidan, äro så öfver- 

 gående i hvarandra, att de icke kunna begränsas, ehuru det 

 stundom händer, att sådane knölar saknas, med undantag af 

 den vid rygg- och analfenorna. Den venstervridne eller för- 

 vridne formen, som af äldre författare ansågs för en egen art 

 och erhöll namnet Flenronedes passer^ uppträder hos denna 

 arten ovanligt ofta, och man kan nästan säga, att den stundom 

 på somliga ställen, enligt hvad Malm (anf. st.) anför, omfattar 

 omkr. Ya ^^ '^^la antalet individer. Med undantag af den 

 nämnde karakteren, skiljer den sig icke i något från den van- 

 lige formen. Vi hafva en gång tagit ett sådant exemplar, som 

 var 345 mill. långt och som utvisar, att denne form blir lika 

 stor som den vanlige. Den hade blindsidaus bröstfena väl så 

 lång som ögonsidans, och de taggige knölarne på hufvudet voro 

 ovanligt få och glese. Dess färg var den vanlige och blind- 

 sidan var hvit utan flackar. Den 2:dre formen, med färgad 

 blindsida, sluter sig till sådana exemplar af den vanlige formen, 

 som hafva mer eller mindre utbredde mörke fläckar på nämnda 

 sida. Den har ofta det öfra ögat sittande på öfre kanten af 

 hufvudet, samt ryggfenans främre ände framskjutande med en 

 fri spetsig flik ofvan det samma'). 



Den i öfre Östersjön och Bottniska 'Viken föi-ekommande 

 skrubban är mindre och i allmänhet magi^are än den i vester- 

 hafvet, och vanligen af en något mörkare färg på ögonsidan. 

 Dess längd öfverstiger knappt 300 mill. 



Vid Sveriges östra hafskuster är skrubban den vanligaste 

 flundrearten och den är här utbredd långt upp i Bottniska 



1) Uti Skaiidin. Fauna omtalas 2:ne sådana exemplar, som äro fär- 

 gade och skråfliga på båda sidor. — R. C^ollett omtalar en färgvarietet, 

 som hade hela ögonsidan hvit, med undantag af stjerten, som hade nor- 

 mal färg 



