M are rt 'andra 11. 387 



Flatessa saxicola, H. Kköyer: Danmarks Fiske, 2:det BJ. pag. 338. 



- 1843-1845. 

 Pleurotiectcs (hjnofflossus. S. Nilsson: Skaiidin. Fauna, 4:de delen, Fiskarna, 



pag. 623. - 1855. 

 Flutessd y, W. Yarkell: Histor)^ of British Fislies. 3:d ed. 



(Ricliardsou) vol. I, pag. 616. — 1859. 

 elo)i(jat(t, Idkm: ibni, pag. 619. (Ung). 

 Fhuronectes ajnoylossm, A. GuNTHER: Catal. of the Fishes in the British 



Miisenni, vol. IV, pag. 449 — 1862. 

 elongatus, IdeM: ibm, pag. 450. 

 Fole, J. COUCH: History of the Fishes of the British 



Islands, vol. Ill, pag. 190, pl. 173. - 1866. (Den 



äldre). 

 Lo)i(j Flounder, Idem: ibm, pag. 193. pl. 174. (Ung) 



Pleuronectes cy)W(/lossus. E. Collett: Norges Fiske, pag. 147. — 1875. 



A. W. Malm: Göteborgs och Bohusläns Fauna, 



pag. 527. — 1877. 

 Gli/jjtoccjjhalus cy)wglossus, B.. Collett : Meddelelser om Norges Fiske i Aa- 



rene 1875 — 78; Vid. Selsk:s i Christiania Forh. 



1879, N:o 1, pag. 82. — 1879. 



Idem: Den Norske Nordhavs-Expedition 1876 — 



1878, Zoologi, Fiske, pag. 150. — 1880. 

 Flatessa „ E. MoreaU: Hist. nat. des Poiss. de la France. 



T. III, pag. 296. - 1881. 

 Ghjpiocephalus „ Jordan & Gilbert: Synopsis of the Fishes of 



North America, pag. 838. — 1882. 

 Fleuronectes „ Fra]':cis Day: Tlie Fishes of Great. Britain & 



Ireland, vol. II. pag. 30. pl. 103. - 1^80-1884, 

 „ MöBlus & Heixcke: Die Fische der Ostsee, pag. 



99. - 1883. 



Den liar i Skandin. Fanna fått namnet Svartfenad Skädda, och der 

 uppgifves, att den i Kullen i Skåne kallas Marejiundra. Konservator C. 

 A. FiANSSON har benäget meddelat oss, att den af fiskare vid Strömstad 

 kallas SockersJcädda , på grund af dess fina smak. Uti Göteb:s ocli Boluis- 

 läns Fauna anföres, att den i Bohusläns skärgård allmänt kallas Jijdctancja 

 eller någon gång Jödetåncja, till frdjd deraf, att de flesta exemplaren af 

 den fångas vid Skagen vid J utland. Vid Christiania hafva vi hört den 

 benämnas den Lyse Tunge. 



Bcslcr. Den ernår i allmänhet på sin höjd omkr. 500 

 mill:s eller 10-/3 ^^^^^^ decm. totallängd, ehuru det uppgifves 

 i Skandinavisk Fauna, att den stundom skall öfverstiga '1 fots 

 eller ()00 mill:s längd. Den är af en särdeles karakteristisk 

 kroppsform, och den ende bland vare flundrefiskar, med hvilken 

 den i detta afseende öfverensstämmer, är tungan. Den är emel- 

 lertid liäruti efter åldern underkastad betydliga vexlingar, ocli 



