400 Slägtet Pleuroiiectes. 



okänd art. Då Thompson^) beskrifver ungar försedde med lik- 

 nande svarte och hvite fläckar, om än icke i lika hög grad bro- 

 kige som denne, och då vi, enligt hvad ofvan blifvit aufördt, 

 erfarit, att ungar ofta under sin utveckling förete betydande 

 individuella olikheter och äfven märkbart afvika från den ut- 

 bildade formen, anse vi oss emellertid böra betrakta den såsom 

 en afvikaude utvecklingsform. 



Sandskäddan går i Östersjön åtminstone upp till Gotland, 

 der den enligt G. Lindstkum-) förekommer och hvarest vi sett 

 den fångad i icke obetydlig mängd. Hvarken C. U. Ekström, 

 C. J. Sundevall, A. J. Malmgben, A. J. Mela eller vi sje.lfve 

 hafva iakttagit den såsom förekommande i den nordligaste de- 

 len af Östersjön, och man kan med anledning deraf vara be- 

 rättigad att antaga, att den icke derstädes förekommer, ehuru 

 det uppgifves i Skandinavisk Fauna, att den skulle förekomma 

 ända upp i "Stockholms och Finlands skärgårdar". Enligt C. 

 A. GosSELMAN'*) föi-ekommer den vid kusten af Blekinge och är 

 der känd under namnet SJättika, h vilket utvisar, att den der 

 icke är sällsynt, men H. D. J. Vallenguen'*) uppgifver, att den 

 är sällsynt vid östra kusten af Skåne. Vid södra kusten af 

 Skåne, vid Öresund och vid hela vår vestra kust upp till Norge 

 är den allmän, och träftas på ringa djup (3—20 famnars). — 

 Vid alla Norges hafskuster är den äfvenledes allmän ända till 

 den Eyske gränsen, och den går i Ishafvet längre öster ut, och 

 förekommer enligt hvad vi iakttagit''*) vid kusten af Ryska 

 Lappland och sannolikt vida längre öster ut. — Vester ut går 

 den enligt Fabee (anf. st.) till Island, och söder ut är den ut- 

 bredd till England och Frankrike, vid hvilka länders liafskuster 

 den är allmän ännu vid vestra kusten af det senare landet, der 

 den dock söder ut så småningom aftager i antal och är enligt 

 MoREAu mindre allmän i Gascoguerbugten. Steindachner har 

 icke iakttagit den vid den Iberiska Halfön, och den förekommer 

 icke i Medelhafvet. 



Såsom det Svenska namnet utvisar håller den sig i allmän- 

 het på sandbotten, under den varmare årstiden ofta på blott 



1) Natural Hibtory of lielaiid, vol. IV, pag. 195. 



2) Gotlands Läns Hushållningssällskaps årsberättelse för 1866. 



3) Zoolog, och Botan. Iakttagelser inom Blekinge. 



4) Öfvers. af K. Vet. Ak;s Förh. 1866, N:o 1. 



5) K. Vet. Ak:s Handl 1850, p. 309. 



