Näbbgäddan. 443 



dorna af hiifvudet och kroppen äro silfverhvita, glänsande, i 

 synnerhet de förra, hvilka upptill hafva en i purpur skiftande 

 glans hos den lefvande eller nyligen döde fisken. Rygg- och 

 stjertfenorna äro olivgrönaktiga. Bröst-, buk- och analfenorna 

 äro gulhvitaktiga. Iris är silfverhvit, med svag messingsglans. 

 De små umjame äro betydligt olike de äldre, samt förete 

 i ett visst stadium af sin utveckling en betydlig likhet med 

 arterna af det i sydligare, tropiska och subtropiska haf förekom- 

 mande slägtet Hemirhamphus^ och hafva på grund deraf åt- 

 skilliga gånger blifvit beskrifne såsom nya arter af detta slägte, 

 under namnen Hemirhamphus europceus, Yarkell; H. obtusus, 

 Couch; H. halthwus^ Hornschuch eller H. Behni/\ Van dee Hoe- 

 VEN. De, som i synnerhet bidragit till att visa rätta förhål- 

 landet med desse ungar, äro först A. W. Malm') och senast 

 Chr. LtJTKEN^), ehuru detta förhållande redan förut var förmo- 

 dadt af Behn och Kröyer^). Hos ungar af 13 mill:s längd fö- 

 refinnes intet näbb enligt Malms och våra egna iakttagelser*), 

 och öfverkäken är kort och afrundad framtill, men underkäken 

 räcker något framom den. I ett ännu yngre stadium äro båda 

 käkarne enligt Lutken ungef. lika långe och båda trubbige. 

 Vid 14 milhs längd visar underkäken spår till näbb-bildning, 

 men öfverkäken är ännu kort och afrundad. Vid 18 V2 uiilhs 

 längd har enligt Malm underkäken blifvit betydligt förlängd, 

 så att den delen af den samme, som räcker utom spetsen af 

 öfverkäken, har längden ungef. lika med hufvudets höjd vid 

 ögats framkant. Öfverkäken är ännu kort, men dock något 

 längre än hos de föregående och, sedd ofvanifrån. tillspetsad. 

 Vid 49 milhs längd har enligt den samme underkäkens längd 

 så tilltagit, att dess öfverkäken öfverskjutande ände är mera än 

 3 ggr längre än hufvudet är högt, och öfverkäken är något 

 längre och mera tillspetsad än hos föregående, ehuru ännu jem- 

 förelsevis kort, så att afståndet mellan nosspetsen och ögat in- 



1) Öfvers. af K. Vet. Akad:s Fövh. 1852. pag. 230, tab. III. fig. 2. 

 — 1853. — Göteb.-s och Bohusl-.s Fauna, pag. 554. — 1877. 



2) Spolia Atlantica: Vid. Selsk:s i Kjöbeuh. Skrifter, 5 Raekke, na- 

 turvid. o. raathem. Afd. Bd. XII, N:o 6. p. 567 & 568. Särsk. aftr. 1880. 



3) Danmarks Fiske, 3:dje Bd. pag. 273—277. -^ 1846. 



4) Desse ungar hafva embryonalfenan qvar under buken och mellan 

 rygg-, anal- och stjertfenorna. Malm omnämner ett par fine spetsar vid 

 främre änden af underkäken, hvilka vi icke kunnat iakttaga. 



