464 Slägtet Exocoetus. 



norna äro icke förenade. Ryyg- och analfenorna öro mer eller 

 mindre korta ocJi hvarandra motsatta. Bröstfenorna äro vex- 

 lande i längd, men i allmänhet mycket långa och tjenanch 

 som flygtorgan, hvarmed desse fiskar för en. liten stund kunna 

 hålla sig uppe öfver vattnet med en luften skärande eller luft- 

 seglande rörelse, sedan de med stjertfenans och stjertens till- 

 hjelp hoppat upp ur det samma. Bukfenorna äro af vexlande 

 storlek och belägna mer eller mindre långt tillhaka., och äfven 

 de äro .stundom hehjelpliga vid flygten. Stjertfenan är stor 

 och djupt inskuren och med nedre fliken längre än den öfre. 

 Simhlåsan är stor. 



De till detta slägte hörande fiskarne, som i allmänhet kallas 

 Flygfiskar, på grund af deras flygförmåga, äro artrika, och 50 

 till 60 särskilda arter hafva blifvit beskrifna, ehuru en stor del 

 äro ofullständigt kända och bestämda. De, liksom de af de 

 båda föregående slägtena, undergå utan tvifvel under sin till- 

 växt betydliga förändringar både uti kroppsform, fenbildniug 

 och färgteckning, och af brist på erfarenhet har man vid upp- 

 ställningen af arterna icke kunnat taga tillbörlig hänsyn här- 

 till. De förekomma i alla tropiska och subtropiska haf, och 

 en del hafva en mycket vidsträckt geografisk utbredning och 

 förekomma stundom långt in i de tempererade zonerna. Ett 

 par arter hafva förirrat sig till England och en af dem har 

 t. o. m. en gång erhållits vid Norge, och det är på grund deraf 

 som detta märkliga slägte fått en plats inom vår Skandinavi- 

 ska nords fauna, ehuru det i sjelfva verket icke hörer dit. 



Flygfiskarne hålla sig alltid i stim, och de äro stundom 

 på somlige lokaler utomordentligt talrike. Vid Barbados äro 

 enligt GijNTHER^) många båtar sysselsatta med deras fångande, 

 emedan de utgöra ett förträffligt födoämne. Hvad som emel- 

 lertid i synnerhet ådragit desse fiskar naturforskares och andres 

 uppmärksamhet och gjort dem märkvärdige, är deras flygt. 

 Denne är för dem, med undantag af någre få andre fiskar, onek- 

 ligen utmärkande, ehuru enligt hvad vi ofvan yttrat, makril- 

 gäddans rörelser i vattenytan och hoppande öfver vattnet bilda 

 en öfvergång dertill, och stundom t. o. m. dermed blifvit för- 

 vexlade. Den som sist och bäst af handlat detta ämne är Prof. 



l) Introductioii to the Study of Fishes, p. 622. 



